П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/8492/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач: Боровицький О. А. 
31 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Боровицького О. А. 
суддів: Курка О. П.  Ватаманюка Р.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 .
- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_1 до особового складу військової частини НОМЕР_1 .
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки Виробничого підрозділу Локомотивного депо Шепетівка №56 від 20.03.2025, ОСОБА_1 з 04.01.2023 працює у виробничому підрозділі "Локомотивне депо Шепетівка" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" і виконує роботу помічника машиніста тепловоза дільниці експлуатації. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачеві 23.08.2024 було видано посвідчення № НОМЕР_2 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 року №4963 згідно з переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106), найменування розділу ІІІ, пункт 11, на 12 місяців з дня оформлення відстрочки.
Відповідно до наказу виробничого підрозділу Локомотивне депо Шепетівка №07 від 03.01.2025 року, ОСОБА_1 надано щорічну відпустку з 25.01.2025 по 03.03.2025 включно, а наказом №78 від 29.01.2025 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю в період відпустки надано невикористані 5 календарних днів відпустки з 04.03.2025 по 08.03.2025.
21.03.2025 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації в особливий період" на підставі висновку постійно діючої позаштатної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.03.2025 солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу у склад команди військової частини НОМЕР_3 .
На підставі повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 20.03.2025 призивається на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» ВП Локомотивне депо Шепетівка видано наказ №165/06 «Про вивільнення від роботи», яким ОСОБА_1 вивільнено від роботи з 20.03.2025 до дня фактичного звільнення за призовом під час мобілізації, на особливий період зі збереження місця роботи та посади.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.03.2025 №81 ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Позивач вважає дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову під час мобілізації та наказ військової частини НОМЕР_1 щодо його зарахування в списки особового складу військової частини протиправними, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжений іншими Указами Президента України та діє на сьогоднішній час.
Засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони встановлено Законом України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII (далі - Закон № 1932-XII).
Відповідно до положень ст.1 наведеного Закону особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XII).
Статтею 1 вказаного Закону визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №3543-XII мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з ч.5 ст.4 Закону №3543-XII обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
При цьому, ст.23 Закону №3543-ХІІ встановлює вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Так, згідно з п.2 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.
Частиною 7 ст.23 наведеного Закону передбачено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, відповідно до п.1 якого територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з п.11 наведеного Положення районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Відповідно до п.1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 за №560 (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, далі – Порядок №560), цей Порядок визначає:
механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів;
процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;
процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;
організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби;
процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Пунктом 2 наведеного Порядку встановлено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Відповідно до п.56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з п.57 наведеного Порядку для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
В силу абз.1 п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Пунктом 60 Порядку №560 передбачено, що Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з п.63 наведеного Порядку військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Відповідно до ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Як встановлено з матеріалів справи, а саме довідки ВП Локомотивного депо Шепетівка №56 від 20.03.2025, ОСОБА_1 з 04.01.2023 по теперішній час працює у виробничому підрозділі "Локомотивне депо Шепетівка" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця".
ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачеві 23.08.2024 було видано посвідчення № НОМЕР_2 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 року №4963 згідно з переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106), найменування розділу ІІІ, пункт 11, на 12 місяців з дня оформлення відстрочки.
Доказів скасування відстрочки від призову відповідач до суду не надав.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом. При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Зазначена позиція була викладена в постановах Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №280/6033/22, від 01.10.2024 у справі №200/4189/22 та № 160/10728/23
Встановлені судом обставини прямо свідчать, що позивач до моменту набуття ним статусу військовослужбовця належним чином реалізував своє право на відстрочку від призову на військову службу. Натомість, зволікання уповноваженого органу із розглядом такої заяви є прямо визначеною законодавством підставою для заборони вчинення дій щодо призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлення його для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (п.60, 63 Порядку №560).
Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_1 до особового складу військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.
На переконання колегія суддів, незважаючи на те, що Військова частина НОМЕР_1 не вчиняла щодо позивача неправомірних дій, прийнятий щодо позивача акт індивідуальної дії у формі наказу від від 21.03.2025 №81, який є наслідком незаконного рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 (наказу від 20.03.2025), також не може бути визнаний правомірним та підлягає скасуванню в частині, що стосується позивача, оскільки незаконний акт не може створювати жодних правових наслідків.
Наведені висновки кореспондуються із доктриною під умовною назвою плоди отруйного дерева, сформульованій Європейським судом з прав людини у справах Гефген проти Німеччини, Нечипорук і Йонкало проти України, Яременко проти України, відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Зазначена доктрина неодноразово застосовувалась Верховним Судом при вирішенні адміністративних спорів, у яких відповідачами виступали суб`єкти владних повноважень.
З наведеного вбачається, що у випадку, якщо підстава для прийняття рішення суб`єкта владних повноважень визнана судом протиправною, то і такий акт індивідуальної дії не може вважатись правомірним і, як наслідок, підлягає скасуванню в судовому порядку.
Стосовно посилань відповідачів, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, внаслідок чого неможливе відновлення попереднього статусу позивача, колегія суддів виходить з наступного.
В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 ст.5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У разі встановлення судом факту порушення прав, свобод та інтересів особи з боку суб`єкта владних повноважень, суд має вжити заходів з метою їх відновлення, що відповідає принципам верховенства права.
При цьому, таке відновлення прав, свобод та інтересів має бути ефективним, належним і сприяти припиненню негативних наслідків до особи, що звернулась за судовим захистом.
Толерування протиправних і незаконних дій суб`єкта владних повноважень, з підстав відсутності законодавчо визначеного порядку відновлення попереднього статусу особи, нівелює саму суть судового захисту та спонукає органи державної влади на подальшу протиправну поведінку і небажання в подальшому належним чином здійснювати свої повноваження у подібних правовідносинах.
Відсутність будь яких наслідків незаконних і протиправних дій з боку представників державної влади є порушенням основних конституційних прав та підтримує ігнорування норм Конституції України, зокрема в частині обов`язку суб`єктів владних повноважень діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд вважає за необхідне зазначити, що законодавець передбачив відповідну процедуру звільнення військовослужбовця з військової служби за наявності визначених підстав, що прямо визначено у ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відсутність у нормі ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» такої підстави для звільнення, як протиправна мобілізація військовозобов`язаного, не може мати наслідком позбавлення особи можливості на відновлення її прав у судовому порядку.
В даному випадку, саме судове рішення є належною підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби, як єдиний можливий механізм ефективного судового захисту.
Частиною 2 ст.3 Основного Закону закріплено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно з ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
В силу ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Принцип верховенства права встановлює, що права та свободи є недоторканими і у випадку, якщо положення законодавчих актів не визначають порядку їх реалізації та захисту, суд, керуючись принципом верховенства права, зобов`язаний визначити такий порядок у судовому рішенні.
З наведеного вбачається, що єдиним ефективним способом захисту прав позивача в межах спірних правовідносин є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
При цьому, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №280/6033/22, від 01.10.2024 у справі №200/4189/22 та № 160/10728/23, відповідно до яких право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондується з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про актуальні місце праці й посаду.
Матеріалами справи достеменно підтверджено, що позивач належним чином у встановлений законодавством спосіб із підтверджуючими документами повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про актуальне місце праці, посаду, які підтверджували право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 року №4963 згідно з переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106), найменування розділу ІІІ, пункт 11, на 12 місяців з дня оформлення відстрочки і належним чином скористався можливістю реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та оформлення його у відповідний спосіб, шляхом подання голові комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 з додатками.
Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що оскаржувані рішення відповідачів визнаються протиправними і скасовуються саме з дня набрання судовим рішенням законної сили, що жодним чином не впливає не період проходження позивачем військової служби з дати призову до моменту прийняття судом апеляційної інстанції рішення по суті позовних вимог.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, пункт 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 08 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
З огляду на викладені обставини, враховуючи наведені норми законодавства, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення шляхом визнання протиправними та скасування спірних наказів в частині, що стосується позивача із зобов`язанням звільнити його з військової служби.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, призвели до неправильного вирішення справи, внаслідок чого колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. 
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 .
Визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_1 до особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Курко О. П.    Ватаманюк Р.В.