ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

23 лютого 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2455/25	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2025 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира в/ч НОМЕР_1 №269 з 20.09.2025 виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 .
Одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу виплачено не в тому розмірі.
Загальна вислуга позивача у ЗСУ становить 17 років 01 місяць 05 днів, а тому керуючись ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Позивачем була написана заява до військової частини НОМЕР_1 про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, однак жодної відповіді від військової частини НОМЕР_1 позивач не отримав.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.
Ухвалою суду від 29.12.2025 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
08.01.2026 відповідач надав суду відзив на позов, в обґрунтування якого послався на те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2021 №233 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2025 №269 вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , 2932823452, який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишній водій 1 відділення протитанкових ракетних комплексів 2 взводу протитанкових ракетних комплексів роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 , звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 190-РС від 07.09.2025, відповідно до абзацу 2 підпункту “б” пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) і вважати, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 20 вересня 2025 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. З продовольчого забезпечення виключити з 21 вересня 2025 року. Вислуга у Збройних Силах станом на 20.09.2025 становить: календарна – 10 років 06 місяців 05 днів, пільгова – 06 років 07 місяців 00 днів, загальна – 17 років 01 місяць 05 днів. Виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повних роки служби відповідно до п.1 розділу ХХХІІ Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 №260.
Фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 відповідно до довідок ФЕС позивачу було нараховане грошове забезпечення відповідно до законодавства України. 
Будь-якої вини чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача не допущено, тому відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.
19.01.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що відповідачем не надано суду доказів нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби (10 років), як і документів на підтвердження відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги у такому розмірі.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносин.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2025 №269 солдата ОСОБА_1 , колишнього водія 1 відділення протитанкових ракетних комплексів 2 взводу протитанкових ракетних комплексів роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 190-РС від 07.09.2025, відповідно до абзацу 2 підпункту “б” пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у запас (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про тимчасову непридатність до військової служби з переглядом через 6–12 місяців) і вважати, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 20 вересня 2025 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга у Збройних Силах станом на 20.09.2025 становить: календарна – 10 років 06 місяців 05 днів, пільгова – 06 років 07 місяців 00 днів, загальна – 17 років 01 місяць 05 днів. Виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повних роки служби відповідно до п.1 розділу ХХХІІ Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 №260.
Дослідженням довідки військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2025 № 1/1896 щодо розрахунку одноразової грошової допомоги та довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2025 рік встановлено, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повних роки служби в розмірі 1431,00 грн. 
Позивач, вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України від 25.03.1992 №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон №2232-XII).
За змістом частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби за контрактом визначені частиною п`ятою статті 26 Закону №2232-XII.
Так, згідно пункту 3 чистини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я:
на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;
г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України), але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби;
д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);
ж) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
з) у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя;
и) у зв`язку з визнанням військовослужбовця таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною першою статті 21-2 цього Закону (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);
і) через службову невідповідність (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);
ї) у зв`язку з відмовою від проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);
й) у зв`язку з визнанням військовослужбовця таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною сьомою статті 20-2 цього Закону (для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону);
к) через службову невідповідність (для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону);
л) з інших підстав, визначених Законом України "Про розвідку" (крім звільнення за згодою сторін).
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом десятим підпункту 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду та воєнного стану.
Відповідно до положень підпункт 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України 
Пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Порядок № 393) також визначає, що поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державного бюро розслідувань, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки:
які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та осіб, зазначених в абзаці дев`ятому цього пункту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, здійснюється відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460.
Згідно з пунктом 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі – Порядок № 260) передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 (пункт 4 розділу XXXII Порядку).
Пунктом 5 розділу XXXII Порядку № 260 встановлено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються:
звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
Спірним питання у цій справі є кількість повних років служби, за які позивачу мала бути виплачена В/Ч НОМЕР_1 одноразова грошова допомога при звільненні, як військовослужбовцю, звільненому 20.09.2025 за підпунктом "б" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII у запас (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про тимчасову непридатність до військової служби з переглядом через 6–12 місяців).
Як слідує зі змісту довідки В/Ч НОМЕР_1 від 30.12.2025 №1/1896 ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 в період з 14.08.2021 по 20.09.2025, та наказом від 20.09.2025 № 269 позивачу оголошено виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 повних роки служби.
Тобто, у спірному випадку в/ч НОМЕР_1 визнає право на отримання позивачем грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення лише за 4 роки служби, в той час як позивач наполягає на наявності у нього 10 повних років служби.
З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.08.2021 №233 солдат ОСОБА_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначений на посаду водій відділення управління взводу управління протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), ВОС - 790037А, і вважати таким, що з 14 серпня 2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. Службу проходить у період з 16.06.1998 по 16.11.1999, з 16.03.2016 по 16.03.2019, з 29.03.2019 по 28.09.2019, з 29.10.2019 по 29.10.2020, з 03.12.2020 по 03.06.2021, з 14.08.2021 по т.ч.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2025 №269 солдата ОСОБА_1 , колишнього водія 1 відділення протитанкових ракетних комплексів 2 взводу протитанкових ракетних комплексів роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 190-РС від 07.09.2025, відповідно до абзацу 2 підпункту “б” пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у запас (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про тимчасову непридатність до військової служби з переглядом через 6–12 місяців) і вважати, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 20 вересня 2025 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга у Збройних Силах станом на 20.09.2025 становить: календарна – 10 років 06 місяців 05 днів, пільгова – 06 років 07 місяців 00 днів, загальна – 17 років 01 місяць 05 днів. 
Отже, вказані вище документи свідчать, що позивач вперше проходив військову службу з 16.06.1998 по 16.11.1999, надалі повторно розпочав проходження військової служби 16.03.2016, яку проходив у різних військових частинах до 20.05.2025, коли був звільнений Військовою частиною НОМЕР_1 .
Суд враховує, що з аналізу статті 15 Закону №2011-XII та пункту 10 Постанови №393 випливає, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
Обов`язковою умовою для такої виплати є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років і більше, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при повторному звільненні зі служби.
Водночас, положеннями статті 15 Закону №2011-XII та пункту 10 Постанови №393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як-то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
Отже, для визначення періоду, за який виплачується грошова допомога, визначальною є обставина набуття чи не набуття особою права на отримання відповідної допомоги під час проходження служби у попередніх періодах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.11.2022 у справі №580/388/21.
У спірному випадку відповідач, звільняючи позивача з військової служби 20.05.2025, визнав, що у Збройних Силах позивач перебуває понад 10 років, однак не вчинив жодних дій для встановлення того, чи набув та реалізував ОСОБА_1 при попередньому звільненні зі служби право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, та як наслідок, не вчинив дій для встановлення наявності чи відсутності підстав для врахування періоду попередньої служби позивача з 16.06.1998 по 16.11.1999, з 16.03.2016 по 16.03.2019, з 29.03.2019 по 28.09.2019, з 29.10.2019 по 29.10.2020, з 03.12.2020 по 03.06.2021, з 14.08.2021 до його загальних повних календарних років служби, за які має бути розрахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби 20.05.2025.
При цьому варто зауважити, що період проходження позивачем попередньої військової служби складав з 16.06.1998 по 16.11.1999, з 16.03.2016 по 16.03.2019, з 29.03.2019 по 28.09.2019, з 29.10.2019 по 29.10.2020, з 03.12.2020 по 03.06.2021, з 14.08.2021, тобто менше 10 років.
Відтак, судом встановлено, що позивач при попередньому звільненні не набув права на отримання такої грошової допомоги, тому відповідно до положень підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII при звільненні з військової частини НОМЕР_1 20.05.2025 має право на отримання одноразової грошової допомоги з урахування періоду попередньої служби, тобто за весь період його календарної служби.
За викладених обставин, суд вважає безпідставними твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що в/ч НОМЕР_1 визнається право на отримання позивачем одноразової грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення лише за 4 роки служби.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач при звільненні зі служби у військовій частині НОМЕР_1 мав право на отримання одноразової грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу та з урахування періоду попередньої служби, тобто за весь період його календарної служби, що складає 10 повних років служби.
Відповідачем станом на момент розгляду цієї справи надано суду докази нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 повних років служби.
В силу вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
В ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірності оскаржуваної бездіяльності.
З огляду на викладене, обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби згідно з пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби згідно з пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням виплачених сум.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та належать до часткового задоволення з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.
Питання про розподіл судових витрат по сплаті судовим збором судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби згідно з пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби згідно з пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду. 

Суддя 	І.О. Свергун