ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/4652/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Аріт К.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м.Харків 	
до 	Фізичної особи-підприємця Воротинцевої Інни Анатоліївни, м.Харків (адреса: АДРЕСА_1 ) 	
про 	розірвання договору, зобов`язання вчинити певні дії 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

26.12.2025 року позивач - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Воротинцевої Інни Анатоліївни, в якому просить суд:
- розірвати Договір оренди № 5139 від 30.01.2020 року, який укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (код ЄДРПОУ: 14095412) та Фізичною особою-підприємцем ВОРОТИНЦЕВОЮ ІННОЮ АНАТОЛІЇВНОЮ (РНОКПП: НОМЕР_1 );
- зобов`язати Фізичну особу-підприємця ВОРОТИНЦЕВУ ІННУ АНАТОЛІЇВНУ (РНОКПП: НОМЕР_1 ) звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (код ЄДРПОУ: 14095412) 1/3 частину нежитлового приміщення 1-го поверху №1-1 площею 5,6 кв.м від 2/3 частин вищевказаного приміщення в нежитловій будівлі літ. «Д-2» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 39, протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням законної сили.
Крім того, позивач просив суд розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4652/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.
Згідно з ст.248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.
01.01.2026 року судом направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, а саме: 61052, м. Харків, пров. Лопанський, буд.1,кв. 9В.
06.01.2026 року ухвала про відкриття провадження у справі була повернута до суду без вручення відповідачу, з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".
08.01.2026 року судом повторно направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, а саме: 61052, м. Харків, пров. Лопанський, буд.1, кв. 9В.
19.01.2026 року ухвала про відкриття провадження у справі була повернута до суду без вручення відповідачу, з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".
Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.
На час винесення рішення у справі судом перевірено юридичну адресу відповідача згідно з даними ЄДРЮО, яка залишилася незмінною.
Інформації про іншу адресу відповідача у суду немає.
Згідно з п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).
Тобто, неотримання поштової кореспонденції в точці видачі є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо належного отримання листа, тобто є його власною волею.
Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відтак, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і не вручено підприємством зв`язку, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Сам лише факт не отримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та, яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.
Відзив на позов відповідачем до суду надано не було.
Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 
30 січня 2020 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі – Позивач або Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ВОРОТИНЦЕВОЮ ІННОЮ АНАТОЛІЇВНОЮ (далі – Відповідач або Орендар) був укладений Договір оренди № 5139 (далі – Договір).
Предметом зазначеного Договору відповідно до п. 1.1 є строкове платне користування Майном, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що набуття Орендарем права користування майном настає після підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.
Об`єкт оренди, визначений Договором, був переданий Орендодавцем Орендареві згідно з актом приймання-передачі від 30 січня 2020 року.
Таким чином, Позивач, як орендодавець, свої зобов`язання за Договором виконав належним чином.
Проте, як зазначає позивач, відповідач, в порушення умов Договору, зобов`язання належним чином не виконав.
Договором про внесення змін №1 від 10 січня 2021 року Договір було викладено в новій редакції, згідно з якою базова орендна плата становила 76,31 грн без ПДВ за жовтень 2020 року. Ставка орендної плати – 5%.
Умовами Договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу (далі – «Методика») Додаток 2 до Положення про оренду майна територіальної громади м. Харкова, затвердженої рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання №755/17 від 20.09.2017, яким визначалися особливості передачі в оренду комунального майна на момент укладання Договору.
Це рішення представницьких органів місцевого самоврядування втратило чинність на підставі рішення 33 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 03.12.2024 № 704/24, яким була затверджена нова методика розрахунку орендної плати, а також примірний договір оренди майна, що належить до комунальної власності Харківської міської територіальної громади.
Відповідно до п. 3.8 Договору розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики її розрахунку, централізованих цін і тарифів, затверджених у встановленому порядку, які безпосередньо впливають на розрахунок орендної плати.
Згідно з п. 10.2 Договору зміни та доповнення, що вносяться до Договору, оформлюються додатковими угодами або договорами про внесення змін, які є невід`ємними частинами цього Договору.
29.09.2025 року Позивачем було надіслано Відповідачу лист №7865 з пропозицією підписати додаткову угоду до Договору, яка визначає відповідні зміни.
Проте, відповідачем відповіді на лист не надано, додаткову угоду не укладено.
Таким чином, як зазначає позивач, внаслідок істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, базова орендна плата за січень 2025 року становила 232,87 грн.
На підтвердження істотності зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, до позовної заяви надано новий розрахунок орендної плати.
Відповідно до пп. 10.3, 10.6 Договір може бути розірвано на вимогу однієї зі сторін за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством та умовами цього Договору. Дія Договору оренди припиняється достроково за згодою сторін або за рішенням суду.
Згідно з п. 2.3 Договору у разі припинення цього Договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві Майно у стані, не гіршому, ніж воно було одержане, з урахуванням нормального зносу, згідно з актом приймання-передачі в термін, що зазначений у листі про непролонгацію, рішенні суду чи визначений за згодою сторін.
Відповідно до п. 4.14 Договору у разі припинення або розірвання Договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати Орендодавцю збитки в разу погіршення стану орендованого Майна чи його втрати (повної або часткової) з вини Орендаря.
З огляду на порушення зі сторони Відповідача встановленого п. 10.2 Договору порядку погодження змін та відсутність між сторонами письмової угоди про збільшення розміру орендної плати, у Позивача виникло законне право звернутися до суду за захистом порушених прав шляхом розірвання Договору та повернення орендованого приміщення з підстав істотних змін обставин.
Такі обставини свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.283 ГК України (в редакції чинним на момент укладання договору) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Приписами ч. 1 ст.762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Статтею 286 Господарського кодексу України, чинного на момент укладання договору (далі - ГК України), унормовано, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.286 ГК України в редакції, чинній на момент укладання договору). Орендна плата встановлюється в грошовій формі (ч.3 ст.286 ГК України).
Оскільки орендоване майно є комунальною власністю до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею державного та комунального майна в оренду.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" особливості передачі в оренду комунального майна, передбачені цим Законом, додатково можуть визначатися рішенням представницьких органів місцевого самоврядування з урахуванням вимог і обмежень, передбачених цим Законом і Порядком передачі майна в оренду.
Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" особливості визначення умов передачі майна в оренду, в тому числі пам`яток архітектури та містобудування, укладення договорів оренди встановлюються Порядком передачі майна в оренду та представницькими органами місцевого самоврядування щодо комунального майна. Порядком передачі майна в оренду встановлюються особливості внесення змін до умов договорів оренди та підстав для внесення таких змін.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.
Згідно з чч. 3, 4 ст. 17 Закону України Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон) орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено істотні умови договору, а саме: предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Як встановлено судом, договором про внесення змін № 1 від 10 січня 2021 року Договір було викладено в новій редакції, згідно з якою базова орендна плата становила 76,31 грн без ПДВ за жовтень 2020 року. Ставка орендної плати – 5%.
Умовами Договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу (далі – «Методика») Додаток 2 до Положення про оренду майна територіальної громади м. Харкова, затвердженої рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання №755/17 від 20.09.2017, яким визначалися особливості передачі в оренду комунального майна на момент укладання Договору.
Це рішення представницьких органів місцевого самоврядування втратило чинність на підставі рішення 33 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 03.12.2024 № 704/24, яким була затверджена нова методика розрахунку орендної плати, а також примірний договір оренди майна, що належить до комунальної власності Харківської міської територіальної громади.
Відповідно до п. 3.8 Договору розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики її розрахунку, централізованих цін і тарифів, затверджених у встановленому порядку, які безпосередньо впливають на розрахунок орендної плати.
Згідно з п. 10.2 Договору зміни та доповнення, що вносяться до Договору, оформлюються додатковими угодами або договорами про внесення змін, які є невід`ємними частинами цього Договору.
Наказом Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації від 31.03.2025 року №240 Про внесення змін до договору оренди №5139 від 30.01.2020 вирішено:
Внести зміни до договору оренди № 5139 від 30.01.2020, укладеного з фізичною особою - підприємцем Воротинцевою Інною Анатоліївною на нерухоме майно - 1/3 частину нежитлового приміщення 1-го поверху № 1-1 площею 5,6 кв.м від 2/3 частин вищевказаного приміщення, що розташоване в нежитловій будівлі літ. «Д-2», за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 39, шляхом укладання додаткової угоди з 01.01.2025 (п.1.1. Наказу).
Пунктом 1.2. Наказу встановлено оприлюднити інформацію щодо прийняття рішення про внесення змін до договору на офіційному вебсайті Харківської міської ради в розділі «Користування комунальним майном. Оренда»;
Пунктом 1.3. Наказу визначено Повідомити фізичну особу - підприємця Воротинцеву Інну Анатоліївну про обставини визначені в п. 1.1. цього Наказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1. в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2. зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3. виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4. із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Існування одночасно умов, що відповідно до частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України є необхідними для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання договору, вимагає з`ясування змісту кожної окремо взятої умови.
Першою умовою є умова про те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Відповідно до даної умови, події, що нібито викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати «істотною зміною обставин» повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору. Названа умова є відсутньою якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які і створили ускладнення, або іншими словами «істотну зміну обставин», створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати договір, покладатися на ускладнення.
Другою необхідною умовою є умова про те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися. Зазначена умова, з одного боку, вказує на характер причин, які зумовили зміну обставин, з іншого - передбачає оцінку поведінки заінтересованої сторони: чи могла вона усунути зазначені причини.
Згідно з вимогами добросовісності виконання зобов`язань кожна із сторін договору повинна: вживати заходів щодо досягнення мети зобов`язання; вчиняти дії, направлені на полегшення виконання зобов`язання та уникати вчинення дій, які можуть обтяжити виконання зобов`язанням чи взагалі унеможливити його; не допускати порушення прав іншої сторони тощо. Тобто сторони мають докладати усіх зусиль для належного виконання договірного зобов`язання.
Третьою необхідною умовою є умова про те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Для встановлення наведеної умови слід довести порушення еквівалентності у відносинах сторін. Майнові інтереси сторін мають перебувати в збалансованому стані. Виконання договору за істотної зміни обставин може призвести до порушення цього балансу. При цьому фактор порушення співвідношення майнових інтересів сторін виступає не як суб`єктивний, а як об`єктивний критерій, фіксація якого здійснюється на підставі не стільки оцінки самими сторонами договору балансу своїх інтересів, скільки комплексного аналізу судом питання адекватності такої оцінки в умовах, що склалися.
Четвертою необхідною умовою є умова про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов`язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов`язання.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 910/5110/17, від 23.07.2019 у справі № 910/13249/17, від 01.08.2020 у справі № 910/16784/20.
В матеріалах справи наявний лист Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації від 29.09.2025 року до ФОП Інни Воротинцевої, який скерований на дві адреси: поштову адресу: АДРЕСА_2 та адресу оренди: вул.Конторська, 12, м.Харків, 61052.
Проте, як встановлено судом, юридичною адресою ФОП Воротинцевої І.А. є: АДРЕСА_1 , зазначена адреса вказана і в договорі про внесення змін №1 до договору оренди № 5139.
Також, в договорі оренди №5139 вказано адресу ФОП Воротинцевої І.А., а саме: АДРЕСА_3 .
Відповідно до відомостей, які містяться у витягу з ЄДРФОЮОП, юридичною адресою ФОП Воротинцевої І.А., є: АДРЕСА_1 .
Також суд звертає увагу, що адресою оренди спірного майна є: АДРЕСА_4 . 
Отже матеріали справи не містять доказів направлення на юридичну адресу ФОП Воротинцевої І.А. повідомлення про внесення зміни до договору оренди № 5139 від 30.01.2020, укладеного з фізичною особою - підприємцем Воротинцевою Інною Анатоліївною на нерухоме майно - 1/3 частину нежитлового приміщення 1-го поверху № 1-1 площею 5,6 кв.м від 2/3 частин вищевказаного приміщення, що розташоване в нежитловій будівлі літ. «Д-2», за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом укладання додаткової угоди з 01.01.2025.
Розділом 6 Договору встановлено обов`язки орендодавця.
Зокрема п.6.5. Договору визначено, що орендодавець зобов`язаний повідомити орендаря про відмову від продовження терміну дії договору оренди та повернення майна у строк не пізніше 30 днів з моменту закінчення терміну дії договору шляхом направлення листа з оголошеною цінністю та описом вкладання поштовою кореспонденцією. У такому разі вважається, що орендар повідомлений вчасно та належним чином.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про внесення змін до договору.
Згідно з п. 10.2 Договору зміни та доповнення, що вносяться до Договору, оформлюються додатковими угодами або договорами про внесення змін, які є невід`ємними частинами цього Договору.
Відповідно до п. 10.3. Договору договір може бути розірвано на вимогу однієї зі сторін за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством та умовами цього Договору.
Відповідно до п. 10.6. Договору дія Договору оренди припиняється, зокрема, достроково за згодою сторін або за рішенням суду.
Як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про внесення змін до договору, у зв`язку з чим, суд доходить висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про розірвання Договору оренди № 5139 від 30 січня 2020 року, який укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Воротинцевой Інною Анатоліївною.

Щодо вимоги про зобов`язання ФОП Воротинцеву Інну Анатоліївну звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 1/3 частину нежитлового приміщення 1-го поверху № 1-1 площею 5,6 кв.м від 2/3 частин вищевказаного приміщення в нежитловій будівлі літ. «Д-2» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 39, протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням законної сили, суд зазначає наступне.
Враховуючи те, що судом відмовлено в задоволенні вимоги про розірвання договору, підстави для повернення майна Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради відсутні, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з урахуванням фактичних обставин справи та наведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними належними доказами, отже, не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, відповідно до яких судові витрати покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-238, 240-241, 247, 251, 252 ГПК України, суд - 

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "27" лютого 2026 р. 

Суддя		К.В. Аріт