ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
 12 лютого 2026 року 	Справа № 903/795/25	

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., розглянувши заяву представника Приватного підприємства “СМ-ІНВЕСТБУД”
про ухвалення додаткового рішення
у справі №903/795/25
за позовом Приватного підприємства “СМ-ІНВЕСТБУД”
до відповідача: Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради
про стягнення 135608 грн 32 коп 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного суду від 05.01.2026 у справі №903/795/25, позов задоволено частково. Стягнуто з Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради на користь ПП “СМ-ІНВЕСТБУД” 115767грн 72коп, з яких: 31182грн 11коп (в тому числі: 28779грн 89коп основного боргу за договором підряду №02/2023-Ін від 15.05.2023, 541грн 62коп - 3% річних та 1860грн 60коп інфляційних втрат); 84585грн 61коп (в тому числі: 78098грн 83коп основного боргу за договором підряду №04/2023-Ін від 14.11.2023, 1437грн 75коп - 3% річних та 5049грн 03коп інфляційних втрат), а також 2 067грн 98коп витрат по сплаті судового збору. Відмовлено у позові в частині стягнення 19 840грн 60коп пені. 
Повне рішення складено та підписано 10.10.2025.
Рішення суду надіслано сторонам та доставлено до їх електронного кабінету 13.10.2025, що підтверджується відповідними довідками.
15.10.2025 до господарського суду надійшла заява представника ПП “СМ-ІНВЕСТБУД” про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути з Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради на користь ПП “СМ-ІНВЕСТБУД” витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 31576,77 гривень.
Згідно відомостей, що містяться в табелі обліку робочого часу програмного комплексу “Діловодство спеціалізованого суду”, суддя Слободян О.Г. з 13.10.2025 по 16.10.2025 перебувала у відпустці, а з 17.10.2025 по 27.10.2025 була тимчасово непрацездатна у зв`язку із захворюванням.
Ухвалою суду від 28.10.2025 заяву представника приватного підприємства “СМ-ІНВЕСТБУД” про ухвалення додаткового рішення у справі №903/795/25 прийнято до розгляду. Постановлено здійснювати розгляд заяви без повідомлення учасників справи.
30.10.2025 на адресу суду надійшов лист Північно-західного апеляційного господарського суду (вих. №903/795/25/5722/25) з проханням надіслати належним чином оформлені матеріали справи №903/795/25 до Північно-західного апеляційного господарського суду з метою розгляду апеляційної скарги Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2025 у справі № 903/795/25 за позовом Приватного підприємства "СМ-ІНВЕСТБУД" до Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради про стягнення 135608,32 грн.
Ухвалою суду від 03.11.2026 зупинено провадження у справі №903/795/25 в частині розгляду заяви представника Приватного підприємства “СМ-ІНВЕСТБУД” про ухвалення додаткового рішення у справі №903/795/25 про стягнення з Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради на користь ПП “СМ-ІНВЕСТБУД” витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31 576грн 77коп до розгляду Північно-західним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2025 по справі №903/795/25 та повернення матеріалів справи до Господарського суду Волинської області.
08.01.2026 Вищою радою правосуддя прийнято рішення №1/0/15-26 про звільнення з посади судді ОСОБА_1 у зв`язку з поданням заяви про відставку. Згідно наказу голови суду від 08.01.2026 №1/02-2 Слободян О.Г. відраховано зі штату працівників Господарського суду Волинської області.
27.01.2026 у зв`язку із завершенням апеляційного провадження матеріали справи №903/795/25 повернулися до Господарського суду Волинської області.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2026, справа розподілена судді Бідюк С.В. 
Ухвалою суду від 02.02.2026 заяву ПП “СМ-ІНВЕСТБУД” про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду. Постановлено розгляд заяви здійснювати без повідомлення учасників справи. Встановлено Управлінню з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради строк до 09.02.2026 для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно заяви позивача про стягнення судових витрат.
Ухвала суду від 02.02.2026 надіслана сторонам та доставлена до їх електронного кабінету 02.02.2026, що підтверджується відповідними довідками.
Згідно з ч. 3 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи те, що позивачем заявлено лише вимоги щодо розподілу судових витрат, заява про ухвалення додаткового рішення вирішується без повідомлення учасників справи із встановленням відповідачу строку для надання відповідних письмових пояснень чи заперечень.
Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради не скористалося наданим йому правом на подання пояснень чи заперечень щодо заяви ПП “СМ-Інвестбуд” про ухвалення додаткового рішення у справі № 903/795/25 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи, суд зазначає наступне.
У главі 8 розділу I ГПК України закріплений інститут судових витрат.
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).
Порядок розподілу судових витрат визначений у ст. ст. 129 - 130 ГПК України. Так, згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.
За приписами ст. 1 цього Закону:
- договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону);
- представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону);
- інші види правничої допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).
Види адвокатської діяльності визначає ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якої ними, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Частинами 1 - 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру і погодинної оплати (див. п. 4.20 постанови Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 910/6138/24).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Позивач - ПП “СМ-ІНВЕСТБУД” звернувся до суду з позовом про стягнення з Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради (відповідача) 135608 грн 32 коп, з яких: 
- 36602 грн 28 коп по договору підряду №02/2023-Ін від 15.05.2023 (28779грн 89коп заборгованості по оплаті виконаних робіт, 5420 грн 17 коп пені, 541 грн 62 коп- 3% річних та 1860грн 60коп інфляційних втрат);
- 99006 грн 04 коп по договору підряду №04/2023-Ін від 14.11.2023 (78098грн 83коп заборгованості по оплаті виконаних робіт, 14420 грн 43 коп пені, 1437 грн 75 коп - 3% річних та 5049 грн 03 коп інфляційних втрат).
Також позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача 2422 грн 40 коп витрат по сплаті судового збору та витрати на професійну допомогу. При цьому зазначив, що згідно Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 та Акту №1 приймання-передачі наданих послуг, сторонами узгоджено вартість послуг з повного юридичного супроводу справи в суді першої інстанції, що включає, зокрема, аналіз документів, підготовку та подання позовної заяви, у розмірі 20000 гривень та згідно з п.4.6 Договору додаткової винагороди у розмірі 10 відсотків від суми задоволених позовних вимог у випадку позитивного вирішення справи та винесення судом рішення повністю або частково на користь позивача та набранням чинності таким рішенням суду.
Позивач також повідомив, що документи, які підтверджують витрати на правничу допомогу, будуть надані у порядку визначеному ч.8 ст.129 ГПК України.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного суду від 05.01.2026 у справі №903/795/25, позов задоволено частково: стягнуто з Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради на користь ПП “СМ-ІНВЕСТБУД” 115767грн 72коп, з яких: 31182грн 11коп (в тому числі: 28779грн 89коп основного боргу за договором підряду №02/2023-Ін від 15.05.2023, 541грн 62коп - 3% річних та 1860грн 60коп інфляційних втрат); 84585грн 61коп (в тому числі: 78098грн 83коп основного боргу за договором підряду №04/2023-Ін від 14.11.2023, 1437грн 75коп - 3% річних та 5049грн 03коп інфляційних втрат), а також 2 067грн 98коп витрат по сплаті судового збору; відмовлено у позові в частині стягнення 19 840грн 60коп пені. Повне рішення складено та підписано 10.10.2025.
15.10.2025 до господарського суду надійшла заява представника ПП “СМ-ІНВЕСТБУД” про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути з Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради на користь ПП «СМ-ІНВЕСТБУД» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 31576,77 гривень.
На підтвердження надання ПП “СМ-ІНВЕСТБУД” професійної правничої допомоги представник заявника подав: ордер на надання правничої допомоги від 18.07.2025; договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025 з додатком; акт приймання-передачі правничої допомоги від 15.10.2025, платіжні інструкції №2441 від 18.07.2025, №2587 від 03.10.2025, рахунок-фактуру №66 від 15.10.2025.
Судом встановлено, що 09.07.2025 між Адвокатським об`єднанням «АФК» (АО) та ПП “СМ-ІНВЕСТБУД” (Клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги.
Відповідно до пункту 1.1 Договору Клієнт запрошує Адвокатське об`єднання для правничої допомоги (захисника), а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання по виконанню функцій представника (захисника) у господарському процесі, у інших справах з участю Клієнта та наданню правничої допомоги для захисту прав, свобод та законних інтересів Клієнта, в т.ч. у судах усіх інстанцій, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», третейських судах, правоохоронних органах та органах досудового розслідування, підприємств, установ та організацій всіх форм власності, органах влади та місцевого самоуправління, органах нотаріату, банківських установах, у всіх судових процесах, які виникли чи можуть виникнути з правовідносин клієнта щодо захисту його прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) за надання правничої допомоги. 
Згідно пункту 4.1-4.3. Договору за надання правової (правничої) допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню гонорар за домовленістю, згідно з обсягом наданої правничої допомоги, відповідно до підписаних сторонами актів прийому-передачі наданої правової допомоги, незалежно від гіпотетичного досягнутого результату у справі. Розмір гонорару у справі визначається Сторонами у додатку до даного Договору, який є його невід`ємною частиною. При цьому враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвокатів Адвокатського об`єднання, залучених до захисту інтересів Клієнта та інші істотні обставини. Гонорар є розумним та враховує витрачений адвокатами Адвокатського об`єднання час. Оплата за даним договором здійснюється на банківський рахунок Адвокатського об`єднання, якщо інше не буде погодженого сторонами. Авансовий платіж у розмірі 25 000 грн Клієнт здійснює протягом 3-х робочих днів з моменту підписання цього договору. Інші платежі здійснюються на підставі наданих Адвокатським об`єднанням рахунків.
Пунктом 4.6 Договору встановлено, що додатково сторони погодилися, що у випадку позитивного вирішення справи та винесення судом рішення повністю або частково на користь Клієнта та набранням чинності таким рішенням суду, Клієнт зобов`язується виплатити Об`єднанню додаткову винагороду за надання правничої допомоги - «гонорар успіху» у розмірі 10 відсотків від суми задоволених позовних вимог (або визначену судом іншу суму), після стягнення коштів із відповідача.
Згідно додатку №1 до Договору «Вартість правничої допомоги» зміст правничої допомоги у суді перщої інстанції включає: повний юридичний супровід справи в суді першої інстанції, в т.ч.: зустріч з Клієнтом для надання консультацій по справі, ознайомлення з наданими клієнтом договорами, бухгалтерськими і банківськими та іншими документами, матеріалами листування із боржником, роз`яснення Клієнту його процесуальних прав та обов`язків та наслідків прийнятих ним рішень; підготовка та подання до суду позовної заяви (з додатками) про стягнення коштів з боржника; підготовка відповіді на відзив відповідача, підготовка інших документів по справі; вартість фіксована – 20000 грн незалежно від обсягу фактично наданої правничої допомоги; додаткова винагорода «гонорар успіху» - 10 відсотків від суми задоволених позовних вимог.
Договір з додатком підписані сторонами та скріплені їх печатками.
Як вбачається із підписаного сторонами акту приймання-передачі правничої допомоги від 15.10.2025 згідно Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 09.07.2026 Виконавцем надано, а Клієнтом прийнято наступну правничу допомогу в межах справи №903/795/25 - повний юридичний супровід справи в суді першої інстанції, в т.ч.: зустріч з Клієнтом для надання консультацій по справі, ознайомлення з наданими клієнтом договорами, бухгалтерськими і банківськими та іншими документами, матеріалами листування із боржником, роз`яснення Клієнту його процесуальних прав та обов`язків та наслідків прийнятих ним рішень; підготовка та подання до суду позовної заяви (з додатками) про стягнення коштів з боржника; підготовка відповіді на відзив відповідача, підготовка інших документів по справі. Вартість: фіксований розмір на суму 20000 грн. Претензій та зауважень у сторін немає.
Згідно платіжних інструкцій №2441 від 18.07.2025, №2587 від 03.10.2025 позивачем було сплачено на рахунок АО «АФК» 10000 грн.
Відповідно до рахунку-фактури №66 від 15.10.2025 додаткова винагорода відповідно до п.4.2 Договору та п.4 додатку до Договору – «гонорар успіху» становить 10% від суми задоволених позовних вимог: 11576,77грн. 
Таким чином загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які просить стягнути представник позивача становить 31576,77 грн і складається з: 20000 грн - фіксований гонорар та 11576,77 грн (115767,72 грн х 10%) - «гонорар успіху».
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у договорі таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 16.02.2023 у справі № 911/1779/21, від 16.01.2025 у справі № 921/112/24.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлену правову позицію, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява №19336/04).
Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Суд також зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. У той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126, 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою. 
Дослідивши подані докази, суд дійшов висновку про те, що виконаний перелік наданих послуг відповідає положенням Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” щодо видів адвокатської діяльності, змісту договору про надання правової допомоги та матеріалам даної справи, якими підтверджується факт надання правничої допомоги позивачу Адвокатським об`єднанням “АФК”, а саме адвокатом Грушецьким І.Л. під час розгляду справи №903/795/25. 
За загальним правилом розподілу судових витрат, що визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи часткове задоволення позову підставними є витрати ТОВ “СМ-Інвестбуд» на професійну правничу допомогу (фіксований гонорар) та «гонорар успіху» в сумі 26 956,83 грн, що є пропорційним розміру задоволеним вимог позивача.
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Статтею 126 ГПК України не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті (пункт 146 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (пункт 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22), пункт 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2022 № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), пункт 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22)).
Особливим різновидом адвокатського гонорару визнається "гонорар успіху" - додаткова винагорода, що є платою адвоката за досягнення конкретного результату, обумовленого сторонами. Чинне законодавство, хоча й не містить визначення такого виду гонорару, проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18 (на яку також посилається Скаржник) фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху", визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі такого виду винагороди, що відповідає принципу свободи договору та практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею, і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правничої допомоги.
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Iatridis v. Greece" (заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом, щодо плати за надані послуги, яка співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, за яким клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Втім, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", при присудженні судових та інших витрат ЄСПЛ керується наведеними критеріями. Зокрема, в рішенні від 22.02.2005 у справі "Pakdemirli v." (заява N 35839/97) суд, попри укладену сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" в сумі 6 672,9 євро, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).
Також, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.
У зв`язку із наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Грушецьким І.Л., як представником позивача, були подані до суду заяви по суті справи, а саме: позовна заява та відповідь на відзив. Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
При цьому судом враховується, що даний спір є майновим та спором незначної складності, відноситься до категорії спорів щодо стягнення боргу за виконані роботи, пені, інфляційних втрат та річних. Суд звертає увагу, що подана позовна заява про стягнення грошових коштів не є об`ємною за своїм змістом. У позовній заяві відсутні будь-які посилання на судову практику. Спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Відповідно, великої кількості законів і підзаконних нормативно - правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини також не передбачають.
Суд також звертає увагу, що вказані заявником в акті приймання-передачі правничої допомоги такі послуги, як зустріч з Клієнтом для надання консультацій по справі, ознайомлення з наданими клієнтом договорами, бухгалтерськими і банківськими та іншими документами, матеріалами листування із боржником, роз`яснення Клієнту його процесуальних прав та обов`язків та наслідків прийнятих ним рішень, підготовка та подання до суду позовної заяви з додатками охоплюються такою послугою як підготовка та подання до Господарського суду Волинської області позовної заяви, а тому позивачем помилково визначено такі послуги як окремі та самостійні, а не як складові частини послуги з підготовки позовної заяви.
Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду №922/1964/21 від 16.11.2022.
Відтак суд вважає, що розмір відшкодування судових витрат у даному випадку є непропорційним до предмета спору та ціни позову (135608,32 грн).
Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. 
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. 
Разом з тим суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Крім того, суд зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі N 910/7032/17.
Суд враховує, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині п`ятій статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24).
Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24.
Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позову, об`єм фактично наданих послуг, виходячи із принципу розумності судових витрат, з метою дотримання співмірності, обґрунтованості та пропорційності при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які є доведеними, документально обґрунтованими, на думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у даній справі є завищеним, не є пропорційним розміру позовних вимог, не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості. 
При цьому суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правову допомогу, які підлягають розподілу, у зв`язку з чим відшкодуванню позивачу підлягає 13478,42 грн витрат на правничу допомогу.
Таким чином, заява представника ТОВ “СМ-Інвестбуд” про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення, а саме з відповідача на користь позивача належить стягнути 13478,42 грн витрат на професійну правничу допомогу. Натомість в іншій частині заява задоволенню не підлягає.
Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з наданими адвокатом послугами.
У рішенні Європейського суду з прав людини справі у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Під час розгляду справи у порядку господарського судочинства, враховуючи принцип змагальності та обов`язок доказування у справі з огляду на приписи статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

Керуючись ст. ст. 123, 127, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного підприємства «СМ-ІНВЕСТБУД» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2. Стягнути з Управління з гуманітарних питань виконавчого комітету Володимирської міської ради (44700, Волинська обл., Володимир-Волинський район, м.Володимир, вул..Ковельська, буд.129, код ЄДРПОУ 44573674) на користь Приватного підприємства “СМ-ІНВЕСТБУД” (44300, Волинська обл., Любомльський район, м.Любомль, вул.1-го Травня, буд.37Л, код ЄДРПОУ 41998892) 13478,42 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. В іншій частині заяви відмовити.
4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткового рішення складено 12.02.2026.

Суддя Бідюк С. В.