Справа № 471/215/25
Провадження №2/471/35/26 
Номер рядка звіту 69
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 квітня 2026 року Братський районний суд Миколаївської області 
у складі: головуючого - судді Жили Н.М. 
з участю секретаря – Холоденко І.Ю.,
представника позивача – Щербакової А.О., 
представника відповідача – Козиревич О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Братське Вознесенського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Щербакова А.О. звернулася до суду з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 05.04.2023 р. у цивільній справі № 471/762/21 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 5000 грн, але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, щомісячно, починаючи з дня подання позову. Виконавчий лист перебуває на виконанні Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження №72444023. З вересня 2021 року ОСОБА_2 не виконує рішення Братського районного суду Миколаївської області та не виплачує аліменти по теперішній час. Зазначає, що згідно ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Просила стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 196 945,01 грн.
28.05.2025 р., 11.08.2025 р., 21.10.2025 р., 16.03.2026 р. представником позивача були подані до суду заяви про уточнення позовних вимог, якими вона збільшувала позовні вимоги. В заяві про уточнення позовних вимог від 16.03.2026 р. представник позивача збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 256 000 грн.
Ухвалою суду від 14.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судовому засіданні представник позивача уточненні позовні вимоги підтримала, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 256 000 грн.
Представник відповідача не визнала позовні вимоги, просила відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на відсутність вини відповідача у простроченні сплати аліментів, оскільки відповідач не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, наявність заборгованості по сплаті аліментів, відсутні докази виклику відповідача до державного виконавця, не має поштових відправлень надсилання відповідачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, розрахунків заборгованості, рішення про стягнення аліментів ухвалено заочно. Зазначила, що відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені (неустойки) встановлена спеціальна позовна давність – один рік. 
Під час розгляду справи по суті встановлено, що заочним рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 05.04.2023 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 5 000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, щомісячно, починаючи з дня подання позову. Вказане рішення суду набрало законної сили 09.06.2023 р. (а. с. № 89-91). 
Позивач у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_5 змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. № 87).
На підставі зазначеного рішення суду Братським районним судом Миколаївської області 12.06.2023 р. видано виконавчий лист щодо стягнення аліментів. 
09.08.2023 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 72444023 з примусового виконання вказаного рішення суду (а. с. № 5).
Зазначене виконавче провадження перебуває в провадженні Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а. с. № 5).
Як пояснила представник позивача, відповідач, починаючи з вересня 2021 року до теперішнього часу не сплачує аліменти на утримання малолітньої дитини у зв`язку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів. 
Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (ВП №72444023), обчисленого державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павловою Н.С., заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з вересня 2021 року по липень 2025 року включно станом на 07.08.2025 р. складає 216 616,00 гривень (а. с. № 65-66).
Частиною 4 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 509/2967/23. 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), зазначив, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Під час розгляду справи будь-яких обставин незалежних від відповідача, які б вказували на об`єктивні причини неможливості сплати ним аліментів, не встановлено.
Вищевказані твердження представника відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідачем не доведено відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, а тому наявні підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді стягнення пені, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.
За розрахунком представника позивача розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2021 року по липень 2025 року складає 225 950 грн (а. с. № 67-69). З урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України щодо максимального розміру пені, яка може бути стягнута з платника аліментів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня за прострочення сплати аліментів у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, тобто в сумі 216 616,00 гривень.
Слід зазначити, що судом було взято до уваги Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (ВП №72444023), обчислений державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павловою Н.С., щодо заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з вересня 2021 року по липень 2025 року включно станом на 07.08.2025 р., який доданий представником позивача до заяви про уточнення позовних вимог від 11.08.2025 року, оскільки саме ця заява, якою збільшено позовні вимоги подана представником позивача до початку першого судового засідання (а. с. № 62-63).
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
З огляду на викладене, заяви представника позивача про уточнення позовних вимог, в яких вона збільшувала позовні вимоги, та які подані нею після початку першого судового засідання у справі, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не можуть бути прийняті судом.
Слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1331,20 гривень, оскільки позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, звільнена.
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 141, 155, 180, 181, 195, 196 СК України, ст. ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 133, 137, 141, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , пеню за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2021 року по липень 2025 року включно в розмірі 216 616,00 грн (двісті шістнадцять тисяч шістсот шістнадцять гривень 00 копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 . 

Суддя Жила Н. М.