Справа № 158/420/26
Провадження № 2-а/0158/18/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 березня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі: 
головуючого – судді - Костюкевича О.К.,
при секретарі - Оніщук Н.Є.,
за участю представника позивача - Волошина Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В

Позивач по справі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волошин Л.С., звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 січня 2026 року поліцейським ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ст. сержантом поліції Чвинуком О.В. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6511763, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.
Так згідно вищевказаної постанови, 14 січня 2026р. о 15 год. 52 хв. на автодорозі сполученням с. Башлики – с. Ромашківка, Луцького району Волинської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ford», д.н.з. « НОМЕР_1 », будучи позбавленим права керування транспортними засобами згідно постанови Маневицького районного суду віл 14.10.2025, чим порушив вимоги п. 2.1. «а» ПДР.
Вважає вищевказану постанову незаконною, оскільки транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції без поважної на те причини, передбаченої ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», що вказує на її незаконність. Також вказує, що сама по собі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення, а інші докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП – відсутні, а відеозапис з бодікамери не є належним доказом, оскільки на ньому не зафіксовано факту вчинення будь-якого адміністративного правопорушення. 
Враховуючи вищезазначене, посилаючись на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП не доведена належними та допустимими доказами, просить позов задовольнити та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6511763 від 14.01.2026, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у вказаній адміністративній справі за відсутністю події та складу вищезазначеного адміністративного правопорушення. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивача судові витрати по даній адміністративній справі, пов`язані зі сплатою судового збору.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.02.2026 року відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву (а.с. 49).
27 лютого 2026 представником відповідача по справі - Головного управління національної поліції у Волинській області подано до суду відзив на позовну заяву у якому зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволенні, оскільки оскаржувана постанова винесена у відповідності до норм чинного законодавства України, а факт керування ОСОБА_1 , який позбавлений права керування транспортними засобами згідно постанови Маневицького районного суду віл 14.10.2025, транспортним засобом, у зазначені у постанові дату, часі та місці стверджується відповідними доказами (а.с. 54-67).
10 березня 2026 представник позивача по справі ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив у якому позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить позов задовольнити та вважає твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими (а.с. 78-89).
В судовому засіданні представник позивача по справі ОСОБА_1 – адвокат Волошин Л.С. позовні вимоги підтримав в повному об`ємі з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та скасувати оскаржуваня постанову, а провадження у вказаній адміністративній справі закрити за відсутністю події та складу вищезазначеного адміністративного правопорушення в діях позивача. Тезисно зазначив, що постанова підлягає скасуванню, а адміністративна справа закриттю через те, що працівниками поліції безпричинно зупинено транспортний засіб; не встановлено особу правопорушника ( ОСОБА_1 ); останній не був обізнаний про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами, а також те, що працівниками поліції не було встановлено факту керування ( ОСОБА_1 ) транспортним засобом.
Представник відповідача по справі, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду даної справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Частиною першою та другою статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 3 статті 3 КАС України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За змістом п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Судом встановлено, що оскаржувана постанова була отримана позивачем по справі ОСОБА_1 14.01.2026р. та строк для звернення до суду з даним адміністративним позовом є не пропущеним.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Судом встановлено, що 14 січня 2026 року поліцейським ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ст. сержантом поліції Чвинуком О.В. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6511763, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн (а.с. 15).
Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Із змісту норми ст.283 КУпАП також слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що вчинення особою адміністративних правопорушень, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
У позовній заяві представник позивача по справі ОСОБА_1 – адвокат Волошин Л.С. зазначає, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції без поважної на те причини, передбаченої ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», що вказує на її незаконність. Однак, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної бодікамери поліцейського вбачається, що поліцейський декілька раз на вимогу ОСОБА_1 повідомив останньому про причину запинки, а саме наявність анонімного інформування про керування цим транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що на думку суду є належною причиною можливої зупинки транспортного засобу.
Твердження представника позивача про неналежне встановлення працівниками поліції особи Якімчука В.Ю. також не заслуговує на увагу, оскільки як вбачається із цього ж самого відеозапису з нагрудної бодікамери поліцейського, позивач не виконуючи законну вимогу поліцейського не надавав їм будь-яких документів, що посвідчують особу, називав недостовірні дані свого імені та по батькові, всіляко перешкоджав встановленню поліцейськими його особи.
Крім цього, вказівка представника позивача на те, що позивач не знав про те, що його постановою Маневицького районного суду Волинської області від 14.10.2025 позбавлено права керування транспортними засобами спростовується наступним.
Як вбачається з копії постанови Маневицького районного суду Волинської області від 14.10.2025 у справі №163/1575/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній не був присутній в судовому засідання під час розгляду даної справи судом, довірив представляти інтереси у даній справі адвокату Сидоренку О.А. Вказаною постановою суду позивача по справі ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с. 59-60).
Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 , особисто, подав до Волинського апеляційного суду скаргу на вказану вище постанову. Представником ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції був адвокат Логвіс В.Ю. Постановою Волинського апеляційного суду від 19 листопада 2025, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 14.10.2025 щодо нього – без змін. Постанова набрала законної сили після її проголошення і є остаточною й оскарженню не підлягає. Вказані обставини свідчать про те, що позивач по справі ОСОБА_1 був достовірно обізнаний, що він є особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, строком на 1 рік (а.с. 61-64).
Також слід зазначити, що позиція представника позивача щодо того, що його довіритель – позивач по справі ОСОБА_1 у вказаний в оскаржуваній постанові дату, час та місці транспортним засобом не керував не заслуговує на увагу суду, оскільки з долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної бодікамери поліцейського вбачається, що сам ОСОБА_1 не заперечив того факту, що кожного дня він керує транспортним засобом до місця своєї роботи та у транспортному засобі марки «Ford», д.н.з. « НОМЕР_1 », на момент його зупинки – 14 січня 2026р. о 15 год. 52 хв. на автодорозі сполученням с. Башлики – с. Ромашківка, Луцького району Волинської області, саме ОСОБА_1 був за кермом, а його намагання ввести працівників поліції в оману та ненадання достовірних даних про свою особу та відповідних посвідчуючих документів, суд оцінює виключно як намагання уникнути від адміністративної відповідальності.
Не заслуговує на увагу суду й те, що під час винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав передбачених ст. 268 КУпАП та Конституцією України, а будь-яких заперечень з приводу того, що останньому було не відомо про те, що він є особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами ОСОБА_1 не заявляв. Дані обставини повністю підтверджуються відеозаписом із нагрудної бодікамери поліцейського.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що винесена 14.01.2026 року поліцейським ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ст. сержантом поліції Чвинуком О.В. відносно позивача по справі ОСОБА_1 постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу серії ЕНА №6511763 винесена з дотриманням вимог чинного законодавства та підстав для її скасування суд не вбачає.
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 286, 293 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення складений – 16.03.2026