Справа № 333/10124/25
Провадження № 2/333/1048/26

РІШЕННЯ
Іменем України
25 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Березовської Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
22.10.2025 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 409674-КС-001 від 02.10.2021 року у розмірі 121 515 грн. 87 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 50 000,00 грн., заборгованість за відсотками – 66 687 грн. 42 коп., сум прострочених платежів на комісією – 4 828 грн. 45 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп.
Позов обґрунтовано таким. 02.10.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 409674-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 02.10.2021 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 409674-КС-001 про надання кредиту, відповідач прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору.
Також з метою укладення договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9110, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), який відповідачем було введено/відправлено.
Відповідачем договір № 409674-КС-001 про надання кредиту підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності.
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 здійснила лише часткове погашення кредиту на загальну суму 9 200,00 грн., станом на 06.10.2025 року утворилась заборгованість за договором № 409674-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 121 515 грн. 87 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 50 000,00 грн., заборгованість за відсотками – 66 687 грн. 42 коп., сум прострочених платежів на комісією – 4 828 грн. 45 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь, а також витрати зі сплати судового збору.
Ухвалою суду від 23.10.2025 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання, та за клопотанням представника позивача витребувано інформацію з АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
18.11.2025 року до суду надійшов відзив на позов. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки плановий платіж за кредитним договором повинен був нею внесений 02.03.2022 року, позовна давність спливла 02.04.2025 року, термін дії договору до 19.03.2022 року, але позивач звернувся до суду з позовом 22.10.2025 року, поважних причин пропуску строку позивачем суду не надано, клопотання про поновлення не подано. Вимога щодо стягнення комісії є нікчемною, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 4 828 грн. 45 коп. слід відмовити з підстав їх необґрунтованості, а сплачена сума 2 671 грн. 55 коп. підлягає врахуванню у суму боргу по кредиту – 50 000,00 грн.–2 671 грн. 55 коп.=47 328 грн. 45 коп. Також,відповідач звертає увагу, що нарахування відсотків поза межами строку кредитування, тобто після 19.03.2022 року є незаконним. Строк кредитування 24 тижні (168 днів х процента ставка в день 0,86645542+145,56 відсоткова ставка за весь період кредитування, таким чином 50000х145,56%=72 780,00 грн. (загальна сума кредиту з відсотками). Просить у позові відмовити.
28.11.2025 року на виконання вимог ухвали суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідь.
23.02.2026 року до суду від представника відповідача – адвоката Трачук Н.І. надійшла заява, в якій зазначено, що позов визнається частково з наступних підстав. За договором позики ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», та ОСОБА_1 02.10.2021року уклали договір кредиту на умовах якого відповідач отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн., строк кредиту: 24 тижнів (168 днів), процентна ставка: в день 0,86645542, фіксована, комісія за надання кредиту: 7 500,00 грн., загальний розмір наданого кредиту: 50 000,00 грн., комісія 7 500,00 грн. Згідно з наданим до суду договором, термін його дії до 19.03.2022 року, позивач звернувся до суду з цим позовом 22.10.2025 року, хоча право на цей позов у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором щодо щомісячних платежів виникло у позивача вже у грудні 2021 року, так як відповідач за цим договором лише 18.10.2021 року провела одну оплату у розмірі 9 200,00 грн., з яких позивач зарахував у рахунок відсотків 6 528 грн. 45 коп., у тіло кредиту, взагалі нічого, та 2 671 грн. 55 коп. у рахунок комісії, що є незаконним, так як з моменту отримання кредиту пройшло лише 16 днів. Строк кредитування 24 тижнів (168 днів х процентна ставка: в день 0,86645542+145,56 відсотка за весь період кредитування, таким чином 50000х145,56%=72 780,00 грн. (загальна сума кредиту з відсотками), нарахування відсотків поза межами строку кредитування є незаконним, позивачу це відомо достовірно, але незважаючи на це, відсотки нараховано після 19.03.2022 року. Таким чином, загальний строк позовної давності сплив у 19.03.2025 року, а щодо місячних платежів які повинні бути сплаченими відповідно за жовтень 2021 року позовна давність спливла 02.11.2024 року, за листопад 2021 року позовна давність спливла 02.12.2024 року, за грудень 2021 року позовна давність спливла 02.01.2025 року, за січень 2022 року позовна давність спливла 02.02.2025 року, за лютий 2022 року позовна давність спливла 02.03.2025 року, за березень 2022 року позовна давність спливла 02.04.2025 року, термін дії договору до 19.03.2022 року, але позивач звернувся до суду з цим позовом 22.10.2025 року, поважних причин пропуску строку позивачем суду не надано, клопотання про поновлення суду не подано. Згідно з позовною заявою та розрахунком заборгованості за кредитним договором від 02.10.2021 року за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем, станом на 08.10.2025 року в розмірі 121 515 грн. 87 коп., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 50 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах – 66 687 грн. 42 коп.; суми заборгованості по штрафам – 0,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією – 4 828 грн. 45 коп. У задоволенні позову просить відмовити.
24.02.2026 року представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надав до суду додаткові пояснення. Їх стислий зміст такий. У заяві сторона відповідача не заперечує наступних юридичних фактів: укладення кредитного договору з позивачем; отримання кредитних коштів за кредитним договором; здійснення платежу за кредитним договором; наявність заборгованості за кредитним договором. Зробивши часткову оплату з метою виконання умов кредитного договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання факту укладення кредитного договору і, відповідно, визнання правомірності вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи у ЄСІТС «Електронний суд»,позовна заява була подано ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до суду через ЄСІТС «Електронний суд» 22.10.2025 року. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№ 64/2022) в Україні було запроваджено воєнний стан з 24.02.2022 року строком на 30 діб. У подальшому його було неодноразово продовжено. Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (https://zakon.rada.gov.ua/laws/card/2120- 20/ed20240903), який набрав чинності 17.03.2022 року, Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19. Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції вищезазначеного Закону був викладений у наступним чином: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Пізніше, Законом України № 3450-ІХ від 08.11.2023 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/3450- 20/ed20240903#n12), який набрав чинності 30.01.2024 року, до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України були внесені зміни. Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції вищезазначеного Закону був викладений у наступним чином: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Продовження та зупинення строків позовної давності свідчить про те, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Відповідно до вищевикладеного, оскільки сплив строку позовної давності для подання ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» позовної заяви до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором припав на період дії воєнного стану в України, цей строк в силу вищезазначених норм ЦК України був спочатку продовжений, а потім взагалі був зупинений. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не просило і не повинно було просити суд поновити йому строк для подання позовної заяви до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки цей строк відповідно до норм ЦК України не сплив. Всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо – встановлені не у Правилах надання кредитів, Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами) чи якихось «тарифах та умовах», а саме у кредитному договорі, який позичальник уклав з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Звертає особливу увагу суду на те, що позивач за кредитним договором: не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну неустойку відповідно до ст. 549 ЦК України (у вигляді пені чи штрафів); не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України (у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення чи трьох процентів річних від простроченої суми); не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору (як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір заборгованості позичальника після останнього дня строку дії кредитного договору не змінювався, тобто жодних процентів після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувалися. Оскільки розрахунок заборгованості у ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» формується автоматично у відповідній програмі, ця програма «протягнула» дати після закінчення строку дії кредитного договору до дати створення цього розрахунку заборгованості). Встановлення у кредитному договору процентів, які нараховуються на залишок заборгованості за кредитним договором, відповідає принципу свободи договору (який встановлений ст. 627 ЦК України). Уклавши кредитний договір позичальник добровільно погодився з його умовами. До позовної заяви був доданий детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості, сума заборгованості відповідача за кредитним договором після 19.03.2022 року припинила змінюватися, у зв`язку із закінченням строку дії кредитного договору. Оскільки розрахунок заборгованості, який був доданий позивачем до позовної заяви формується автоматично, програма автоматично «протягнула» дати після закінчення строку дії кредитного договору (після 19.03.2022 року) до дати створення цього розрахунку заборгованості. Здійснений позивачем розрахунок заборгованості конкретизований та містить інформацію за усіма складовими, що забезпечує можливість перевірки такого розрахунку за наявними в матеріалах справи доказами. Просить суд відмовити у задоволенні заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності по справі. Розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримуємо у повному обсязі.
Ухвалою суду від 19.01.2026 року підготовче засідання закрито, справу призначено судовий розгляд по суті.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, до суду надав заяву, в якій просить позов задовольнити, врахувати усі докази надані до суду та відповідь АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, причини їх неявки суду невідомі. 
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
02.10.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 409674-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 50 000,00 грн. на строк 24 тижні (168 днів) зі сплатою за користування процентів за ставкою 0,8645542 в день, комісія за надання кредиту – 7 500,00 грн., термін дії договору до 19.03.2022 року, орієнтована загальна вартість кредиту – 110 040,00 грн.(а.с. 26-27). 
Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9110 (а.с. 27).
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 (а.с. 33), що підтверджується копіями платіжних доручень № 449242347 від 02.10.2021 року на суму 25 000,00 грн. та № 449242476 від 02.10.2021 року на суму 25 000,00 грн. (а.с. 34).
З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 18.10.2021 року здійснено часткове погашення заборгованості на суму 9 200,00 грн., які були зараховані 6 528 грн. 45 коп. – відсотки за користування та 2 671 грн. 55 коп. – комісія (а.с. 12).
ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором № 409674-КС-001, внаслідок чого станом на 06.10.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 121 515 грн. 87 коп., що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту – 50 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах – 66 687 грн. 42 коп., суми заборгованості по комісії – 4 828 грн. 45 коп. (а.с. 23).
АТ КБ «ПРИВАТАНК» у відповіді вих. № 20.1.0.0.0/7-251117/57539-БТ від 20.11.2025 року зазначило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , поточний рахунок НОМЕР_3 , надано виписку по рахунку за період з 02.10.2021 року по 19.03.2021 року, з якої вбачається, що на картковий рахунок 02.10.2021 року надійшли кошти в розмірі 50 000,00 грн. двома платежами на суми по 25 000,00 грн., зазначеними коштами відповідач користувалась, здійснювала часткове погашення, придбавала товари та інші послуги (а.с. 83-88).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28.03.2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін.
Відповідно до ст. 12 Закону «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Саме у такий спосіб було підписано кредитний договір № 409674-КС-001 від 02.10.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 , що останньою не спростовано.
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
При цьому відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
При цьому принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах – повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; ст. 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі – інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»: юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31.08.2022 року у справі № 280/4456/20, від 09.02.2023 року у справі № 640/7029/19, від 09.06.2023 року у справі № 280/4461/20.
Відповідачем не заперечується та не спростовано факт укладення нею вказаного вище кредитного договору та отримання кредитних коштів.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення сторонами кредитного договору № 409674-КС-001 від 02.10.2021 року та отримання позичальником кредитних коштів у сумі 50 000,00 грн.; встановивши неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за вказаним договором заборгованості за по тілу кредиту в сумі 50 000,00 грн. та прострочених процентів у розмірі 66 687 грн. 42 коп., які нараховані в межах строку кредитування, тобто до 19.03.2022 року.
Зазначена вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем (а.с. 12-22).
Крім того, проценти за користування кредитом нараховані у межах строку кредитування (168 днів), погодженого сторонами, тобто у період до 19.03.2022 року. Згідно зі змістом розрахунку заборгованості, проценти за користування кредитом з 19.03.2022 року позивачем не нараховувались.
Щодо строку позовної давності заявленої представником відповідача, то суд вважає ці доводи є безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідачем до ухвалення оскаржуваного рішення подано заяву про застосування строків позовної давності, яка викладена у відзиві на позовну заяву (а.с. 71-77).
Умовами кредитного договору (Графіком платежів) погоджено погашення кредиту щомісячними платежами з 16.10.2021 року по 19.03.2022 року (а.с. 26).
З даним позовом до суду позивач звернувся через підсистему «Електронний суд» 22.10.2025 року (а.с. 1).
Останній платіж на погашення кредиту внесено відповідачем 18.10.2021 року на суму 9 200,00 грн., відповідно до розрахунку заборгованості.
Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу вправі заявити в суді вимоги про повернення тієї частини боргу, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.
Відтак, оскільки у даних правовідносинах встановлено обов`язок відповідача сплачувати кредит щомісячно , початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.
Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року.
Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 року № 383 до 30.06.2023 року.
Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року.
Крім того, згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки,визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023 року) встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною слід вважати позовну давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017 року.
Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12.03.2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на строк дії воєнного стану в Україні.
Отже, позивачем не пропущено загальний трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту за щомісячними платежами з 02.11.2021 року по 19.04.2022 року та про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих з дня укладення кредитного договору 02.10.2021 року по 19.03.2022 року.
Щодо доводів представника відповідача в частині заборгованості за комісією, суд зазначає наступне.
У пункті 1 кредитного договору № 409674-КС-001 від 02.10.2021 року погоджено, що комісія за надання кредиту становить 7 500,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19 вказала, що 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, – щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Зазначений висновок відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Сторони кредитного договору погодили сплату комісії за надання кредиту в розмірі 7 500,00 грн., що не суперечить наведеним вище вимогам закону, відповідачем 18.10.2021 року здійснено часткову сплату комісії в розмірі 2 671 грн. 55 коп., позивачем в суму заборгованості нараховано залишок несплачено і погодженої договором суму комісії 4 828 грн. 45 коп. (7500-2671,55).
Тому відсутні підстави для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту нікчемною.
Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості по комісії за надання кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доказів оспорення договору № 409674-КС-001 від 02.10.2021 року, або певних його умов, зокрема, щодо нарахування комісії, – суду не надано; клопотання про витребування відповідних доказів судом – не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Щодо обґрунтування представника відповідача положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд зазначає наступне.
За змістом п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Разом з тим, частиною п`ятою вказаною вище статті встановлено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Як зазначалось вище, доказів оспорення договору № 409674-КС-001 від 02.10.2021 року, або певних його умов, зокрема, – суду не надано. У даній цивільній справі відповідних зустрічних позовних вимог про визнання недійсними певних (на думку відповідача та її представника несправедливих) умов вказаного договору - не заявлено.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі досліджених судом доказів судом встановлено, що вимоги позивача підлягають задоволенню з вищенаведених підстав. 
За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1)
До позовної заяви додано платіжну інструкцію від 14.10.2025 року № 15601, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп., отже, враховуючи задоволення позову, зазначену суму необхідно стягнути з відповідача.
Інші судові витрати, понесені учасниками справи, відсутні.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ 41084239, адреса: м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411) заборгованість за кредитним договором № 409674-КС-001 від 02.10.2021 року у розмірі 121 515 (сто двадцять одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять) грн. 87 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ 41084239, адреса: м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 25 лютого 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя          В.Б. Кулик