ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4639/26 Справа № 213/5410/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 213/5410/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яводчак Олександр Васильович, на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2026 року, яке ухвалено суддею Алексєєвим О. В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «ПівдГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близького родича внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , син позивача, перебуваючи на посаді вантажника, зайнятого на роботах з сировиною, піском та паливом в агломераційному цеху АТ «ПівдГЗК», 16 квітня 2016 року о 13 годині 10 хвилин, під час виконання своїх трудових обов`язків, у результаті нещасного випадку на виробництві помер внаслідок механічної асфіксії від заповнення просвітку дихальних шляхів сипучими масами. 
Внаслідок нещасного випадку, через недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки на АТ «ПівдГЗК» (устаткування для чорної та кольорової металургії – тарілчастий живильник ТП-106, 1954 року випуску), позивач втратила свого сина. 
Позивач вважає, що відповідач не створив безпечні та нешкідливі умови праці, нещасний випадок, що стався із сином позивача, визнано таким, що пов`язаний із виробництвом, що свідчить про наявність вини відповідача та правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близького родича. 
Внаслідок смерті сина позивачу завдано глибоких моральних страждань. Смерть сина, якого позивач дуже любила та цінувала та який був їй опорою в житті, є невідновлювальною втратою. Жахливі обставини смерті сина спричинили постійні хвилювання, депресію, безсоння або страшні сновидіння, у разі якщо вдасться заснути. Позивач змушена знову і знову згадувати весь жах втрати рідної людини, що призводить до негативних емоцій і порушення стосунків з оточуючими.
Посилаючись на викладене, позивач просила суд, у відшкодування моральної шкоди, стягнути на її користь з відповідача 725 000 грн.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з АТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з АТ «ПівдГЗК» в дохід держави судовий збір у сумі 5 000 грн.
В апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з відповідача на користь позивачки 725 000 гривень.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 , син позивача, перебуваючи на посаді вантажника, зайнятого на роботах з сировиною, піском та паливом в агломераційному цеху АТ «ПівдГЗК», 16 квітня 2016 року о 13 годині 10 хвилин, під час виконання своїх трудових обов`язків, у результаті нещасного випадку на виробництві помер внаслідок механічної асфіксії від заповнення просвітку дихальних шляхів сипучими масами. 
Внаслідок нещасного випадку, через недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки на АТ «ПівдГЗК» (устаткування для чорної та кольорової металургії – тарілчастий живильник ТП-106, 1954 року випуску), позивач втратила свого сина. 
Позивач втратила свого сина, котрого дуже любила та цінувала, який був їй опорою в житті. Крім того, жахливі обставини смерті сина спричинили постійні хвилювання, депресію, безсоння або страшні сновидіння, у разі якщо вдасться заснути. Позивач вимушена була спілкуватися з представниками державних та правоохоронних органів та близькими/знайомими, які задавали і продовжують задавати питання про те, що трапилося. Вона змушена знову згадувати весь жах втратити рідної людини, що призводить до негативних емоцій і порушення стосунків з оточуючими. Сама по собі смерть близької людини (сина) є для позивача невиліковною психологічною травмою, а тому не потребує доведення будь-якими доказами. 
Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою визнається найвищою соціальною цінністю. 
Смерть рідної людини - це не відновлювана втрата, що завжди спричиняє страждання та хвилювання, що має незворотні негативні наслідки. Вказані обставини викликають відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя позивачки. Перелічені негативні явища не можуть не турбувати, не можуть не викликати страждання, стрес, депресію, у зв`язку з чим факт моральних страждань є очевидним. Позивачем пережиті довготривалі явища негативного характеру, такі як душевні страждання, які позивач зазнала у зв`язку із смертю сина; значний душевний біль від втрати рідної людини, який позивач відчуває усе своє життя; позбавлення необхідної моральної та матеріальної підтримки. 
Вказані обставини викликають відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Перелічені негативні явища не можуть не турбувати позивача, не можуть не викликати страждання, стрес, депресію, у зв`язку з чим факт моральних страждань є очевидним. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника позивача – залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «ПівдГЗК» - адвоката Чобанюк Т.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 
Згідно з актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 13 червня 2016 року смерть ОСОБА_3 наступила внаслідок механічної асфіксії від заповнення просвітку дихальних шляхів сипучими масами. 
Відповідно до пункту 3 акту за формою Н-5 нещасний випадок, внаслідок якого помер ОСОБА_3 , стався за таких обставин: «16 квітня 2016 року о 06 годині 45 хвилин майстер з підготовки сировини і відвантаження агломерату технологічної зміни аглофабрики з підготовки сировини і відвантаження агломерату ОСОБА_4 в кімнаті зміно-зустрічних зборів, довів інформацію про роботу цеху, фабрики, дільниці, попередньої зміни та інформацію з охорони праці, потім видав письмовий наряд зміні та провів інструктаж з його безпечного виконання. Наряд отримали 27 працівників, у тому числі: бригада вантажників зайнятих на роботах із сировиною, піском і паливом в складі ОСОБА_5 (бригадир), ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - на прибирання естакад розвантаження сировини; дозувальники шихти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - на ведення технологічного процесу і обслуговування технологічного устаткування; слюсар-ремонтник ОСОБА_10 - на обслуговування механічного устаткування шихтового відділення; оператор пульта управління ОСОБА_11 – на ведення вхідного контролю і обслуговування пульта управління потоками; машиніст конвеєра ОСОБА_12 – на експлуатацію та прибирання конвеєрів № № 37, 39, 40, 41, автостел; електрослюсар черговий та з ремонту устаткування ОСОБА_13 - на обслуговування електрообладнання устаткування шихтового віддлення.
По проведенню зміно-зустрічних зборів о 07 годині 00 хвилин технологічний персонал зміни пішов на свої робочі місця для прийому зміни, огляду закріпленого за ним обладнання та виконання робіт.
ОСОБА_3 з бригадою вантажників пішов за інструментом і приступив до виконання наряду. По закінченню робіт з прибирання рудної естакади ОСОБА_3 з вантажниками пішов в побутове приміщення.
Старшим майстром аглофабрики ОСОБА_14 в книзі завдань майстрам аглофабрики було записано завдання на пробивання вікна і осаджування бункера тарілчастого живильника ПІ-106, тому після прийому зміни та обслуговування устаткування об 11 годині 00 хвилин майстер зміни ОСОБА_4 викликав дозувальника ОСОБА_8 і слюсаря-ремонтника ОСОБА_10 та видав письмовий наряд на шурування бункеру тарілчастого живильника ТП-106 і провів їм інструктаж по безпечному виконанню робіт. Електрична схема тарілчастого живильника ТП-106 була розібрана 15.04.2016 о 06 годині 30 хвилин, та на момент виконання робіт по шуруванню бункера ТП-106 знаходилася на дошці незакінчених ремонтів. Після чого робітники разом з майстром зміни ОСОБА_4 оглянувши робоче місце приступили до виконання робіт, а ОСОБА_4 пішов робити обхід інших робочих місць.
Приблизно об 11 годині 30 хвилин майстер зміни ОСОБА_4 , перебуваючи на шуровочному майданчику, побачив біля ТП-106 просип концентрату, яка утворилася після пробиття вікна, тому для його прибирання вирішив задіяти вантажників сировини. Піднявшись до диспетчерської, ОСОБА_4 , по телефону дав команду бригадиру вантажників ОСОБА_5 , виділити після обіду для виконання цих робіт одного вантажника. Через декілька хвилин ОСОБА_5 по телефону повідомив ОСОБА_4 , що прийде вантажник ОСОБА_3 і той записав його прізвище у книгу нарядів. Після чого ОСОБА_4 пішов оглядати як виконуються роботи по шуруванню бункера, та оглянув інші робочі місця.
Приблизно о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_4 повернувся до диспетчерської. Там через оператора пульта управління ОСОБА_11 бригадир складу агломерату ОСОБА_15 повідомив майстра зміни ОСОБА_4 , що на завантаження поставили 10 аглохоперів, а агломерату марки АЗ залишилося мало, тому на складі необхідна його присутність, щоб не відвантажити брак. ОСОБА_4 , сказав оператору ОСОБА_11 , що він пішов на склад агломерату, а коли прийде вантажник ОСОБА_3 нехай його почекає для видачі наряду на виконання робіт.
Приблизно о 13 годині 00 хвилин в диспетчерську прийшов вантажник ОСОБА_3 і ОСОБА_11 сказала, що майстер зміни пішов на склад агломерату, його необхідно почекати для отримання наряду. ОСОБА_3 запитав у оператора, яку роботу необхідно буде виконувати, на що ОСОБА_11 йому відповіла, що ОСОБА_8 і ОСОБА_10 пробивають шуровочне вікно, а коли повернеться зі складу агломерату майстер зміни, він скаже що робити далі. ОСОБА_3 виходячи з диспетчерської сказав, що почекає майстра зміни в коридорі.
Приблизно о 13 годині 00 хвилин дозувальник ОСОБА_8 і слюсар-ремонтник ОСОБА_10 пробили шуровочне вікно, після чого ОСОБА_8 пішов подивитися залишок матеріалу в бункері ТП-106, а ОСОБА_10 вирішив в цей час піти в майстерню на обід.
Прямуючи в майстерню по шуровочному майданчику слюсар-ремонтник ОСОБА_10 , зустрів вантажника ОСОБА_3 і на його запитання, яку роботу виконувати, відповів, що після обіду будемо продовжувати шурувати бункер ГІГ 106. Після цього ОСОБА_10 пішов в майстерню, а ОСОБА_3 направився далі.
Дозувальник ОСОБА_8 , піднявся на позначку + 12,0 м (верх шихтового відділення), підійшов до конвеєру №40 завантажувального бункера ТП-106, побачив як через шуровочне вікно в бункер ТП-106 проникла людина. Впізнавши в ньому вантажника ОСОБА_3 , ОСОБА_8 крикнув йому: « ОСОБА_16 , не лізь, може обрушитися». В цю мить глиба концентрату обрушилася і засипала ОСОБА_3 .
О 14 годині 04 хвилини прибулими на місце нещасного випадку бійцями Державного воєнізованого гірничорятувального загону та робітниками комбінату були організовані роботи з визволення засипаного концентратом вантажника ОСОБА_3 .
Після спроби відкопати потерпілого керівництвом аглоцеху було прийняте рішення вирізати частину телескопу бункеру за допомогою газоелектрозварки для випуску концентрату і визволення потерпілого. Після зрізання частини телескопу, концентрат було випущено, разом з ним вилучено тіло ОСОБА_3 .
О 16 годині 10 хвилин фельдшером здоровпункту аглоцеху ОСОБА_17 та фельдшером Державного воєнізованого гірничорятувального загону ОСОБА_18 була констатована смерть ОСОБА_3 ».
Відповідно до п. 4 акту за формою Н-5 основною причиною нещасного випадку є: невиконання вимог інструкції з охорони праці. Порушення вимог п.7.4 Розділу 7 Стандарту підприємства з охорони праці; вимог п. 2.12 Загальної інструкції з охорони праці № ОТ 04 01. Супутніми причинами нещасного випадку є невиконання посадових обов`язків (п. 2.22 «Посадової інструкції майстра з підготовки сировини і відвантаження агломерату аглофабрики №3 агломераційного цеху») та невиконання вимог Інструкції з охорони праці (ч.1 п. 1.9 Інструкції з охорони праці № ОТ 04 08).
Згідно з п. 6 акту за формою Н-5 комісія дійшла висновку, що нещасний випадок з ОСОБА_3 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, і на нього складається акт за формою Н-1.
Особами, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку визнано: ОСОБА_3 , який зайшов в ідентифікований замкнутий простір до отримання наряду-допуску і забезпечення всіх заходів, що забезпечують безпечне виконання робіт, та знаходився не на своєму робочому місці без завдання адміністрації (без отримання наряду); майстра ОСОБА_4 , який здійснив недостатній контроль за дотриманням підлеглим персоналом правил і норм охорони праці; дозувальника шихти ОСОБА_8 , який не подбав про безпеку оточуючих під час виконання робіт, залишивши відкритим шуровочне вікно.
Акт про нещасний випадок за формою Н-1 від 13 червня 2016 року містить відомості про обставини нещасного випадку та осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, аналогічні відомостям з акту за формою Н-5.
Пунктом 8 акту за формою Н-1 визначено, що до настання нещасного випадку з ОСОБА_3 призвела експлуатація устаткування для чорної та кольорової металургії – тарілчастого живильника ТП-106, 1954 року випуску.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 , перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, помер внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 , стався під час його роботи на ПрАТ «ЦГЗК», тому його матері ОСОБА_1 має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі ст. 1167, 1168 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача АТ «ПівдГЗК» на користь позивача моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові, дружині, дітям, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.
Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.
Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Вказані підстави відповідальності АТ «ПівдГЗК» за моральну шкоду, спричинену внаслідок загибелі ОСОБА_2 , судом встановлені в повному обсязі.
Судом встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала під час виконання робіт з підвищеною небезпекою.
Так, згідно з п.8 акта за формою Н-1 до настання нещасного випадку з ОСОБА_3 призвела експлуатація устаткування для чорної та кольорової металургії – тарілчастого живильника ТП-106, 1954 року випуску.
Факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Позивач ОСОБА_1 у зв`язку із втратою сина переживає душевні та психологічні страждання, позбавлена можливості спілкування з рідною людиною та отримувати від нього піклування, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.
Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною.
З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці, оскільки вина підприємства у нещасному випадку зі смертельним наслідком, що стався з працівником підприємства відповідача ОСОБА_2 , встановлена належними та допустимими доказами.
Визначаючи розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті в сумі 500 000 гривень, суд першої інстанції виходив того, що сам факт загибелі ОСОБА_2 беззаперечно свідчить про те, що його мати відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Вона втратила близьку людину, опору в житті, і таку втрату не можливо відновити, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивачки і потребує додаткових зусиль для організації свого життя. 
Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача.
Так, встановлено, що внаслідок нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, позивач втратила близьку людину та залишилась без її турботи і піклування. Втрата сина призвела до сильного душевного болю та глибоких моральних страждань, нервового потрясіння, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та психологічного дискомфорті.
Позивач втратила свого сина, котрого дуже любила та цінувала, який був їй опорою в житті. Крім того, жахливі обставини смерті сина спричинили постійні хвилювання, депресію, безсоння або страшні сновидіння, у разі якщо вдасться заснути. Позивач вимушена була спілкуватися з представниками державних та правоохоронних органів та близькими/знайомими, які задавали і продовжують задавати питання про те, що трапилося. Вона змушена знову згадувати весь жах втратити рідної людини, що призводить до негативних емоцій і порушення стосунків з оточуючими. Сама по собі смерть близької людини (сина) є для позивача невиліковною психологічною травмою, а тому не потребує доведення будь-якими доказами. 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції позивачу розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у її ситуації.
При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів апеляційного суду, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок смерті сина, спричиненої нещасним випадком пов`язаним з виробництвом на підприємстві відповідача, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни у житті позивачки, вважає за необхідне, відповідно п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 500 000 гривень до 650 000 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що є розумним, виваженим і справедливим у її ситуації, а тому частково задовольняє апеляційну скаргу представника позивача.
Відповідно ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «ПівдГЗК» на користь держави та збільшує цей розмірі з 5 000 гривень до 6 500 гривень, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача АТ «ПівдГЗК» на користь держави підлягає стягненню судовий збір 9 750 гривень за подання позивачем апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яводчак Олександр Васильович, задовольнити частково.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2026 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 500 000 гривень до 650 000 (шістсот п`ятдесят тисяч) гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2026 року в частині визначення розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмір з 5 000 гривень до 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір в розмірі 9 750 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 03 березня 2026 року. 

Головуючий:

Судді: