Справа № 757/33148/25-ц
Провадження № 2/314/1001/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
24.03.2026  м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі
головуючого судді Швець О.В.,
за участю секретаря судового засідання Павлівської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільнянськ в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №757/33148/25-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,
установив:
До Вільнянського районного суду Запорізької області на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа № 757/33148/25-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих коштів.
Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що позивач стала жертвою шахраїв, які представилися співробітниками служби безпеки АТ КБ «Приватбанк» та шляхом морально- психологічного впливу змусили її всупереч волі переказати на картковий рахунок НОМЕР_1 у АТ «Райффайзен Банк» 8 400 грн та 1 900 грн. Загальна сума безпідставно набутих коштів становить 10 300,00 грн.
Позивач зазначає, що вищезазначені перекази здійснила помилково через морально-психологічний вплив шахраїв та їх неправомірні дії.
За фактом вчинення кримінального правопорушення 12.06.2025 року працівниками Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області було відкрито кримінальне провадження № 12025142360000521.
Позивач наголошує, що вона неодноразово зверталася до АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Райффайзен Банк» з проханням щодо повернення безпідставно набутих коштів власником карткового рахунку НОМЕР_1 у АТ «Райффайзен Банк». Разом з тим, власник рахунку відмовився повертати безпідставно набуті кошти у розмірі 10 300,00 грн незважаючи на скерування відповідного запиту на адресу АТ «Райффайзен Банк». Запит на повернення коштів був скерований АТ КБ «Приватбанк», але власник карткового рахунку НОМЕР_1 відмовляється повертати кошти та не виконує обов`язків щодо зобов`язання повернення безпідставного набутого майна.
Оскільки, жодних договорів з відповідачем позивач не укладала вважає, що внаслідок зазначених вище дій ОСОБА_2 набула її грошові кошти без достатньої правової підстави.
За таких обставин позивач, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошові кошті у сумі 10 300 грн., та понесені судові витрати.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.01.2026 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу 15-денний строк для подання відзиву.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.02.2026 року за клопотанням позивача витребувано докази у справі.
Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку відповідача. Поштові відправлення за зареєстрованою адресою проживання повертались із відміткою Укрпошти з довідками про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою».
Таким чином суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, проте відповідач в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов суду не надала, причини неявки суду не повідомила.
Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання без повідомлення причини такої неявки, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Ураховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін з ухваленням за наслідками такого розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
З позовної заяви убачається, що позивач стала жертвою шахраїв внаслідок чого з її банківського рахунку НОМЕР_2 списано грошові кошти на суму 10 300 грн., а саме у сумі 1 900,00 грн. та 8 400,00 грн. перераховано на рахунок належний ОСОБА_2 НОМЕР_1 відкритий у АТ «Райффайзен Банк». Оскільки, жодних договорів з відповідачем позивач не укладала вважає, що внаслідок зазначених вище дій ОСОБА_2 набула її грошові кошти у сумі 10 300,00 грн. без достатньої правової підстави.
12.06.2025 за заявою ОСОБА_1 працівниками Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області було відкрито кримінальне провадження № 12025142360000521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025142360000521 від 12.06.2025 (а.с. 11).
З копій документів наданих на виконання ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів в рамках кримінального провадження ЄРДР № 12025142360000521 від 12.06.2025 убачається, з виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_2 на Банківську картку № НОМЕР_1 за період 12.06.2025-20.06.2025, були здійсненні перекази коштів з картки на картку 11.06.2025 об 11:54 в сумі 8 400, 00 грн., та 11.06.2025 об 12:14 на суму 1900,00 грн. (а.с.39-49)
З платіжної інструкції Р24А4440359047D4091від 11.06.2025 убачається, що з рахунку платника ОСОБА_1 вчинено переказ з картки НОМЕР_2 на картку НОМЕР_3 в сумі 8 400,00 грн. 11.06.2025 об 11:54 (а.с.7).
З платіжної інструкції Р24А4440480726D1816 від 11.06.2025 убачається, що з рахунку платника ОСОБА_1 вчинено переказ з картки НОМЕР_2 на картку НОМЕР_3 в сумі 1 900,00 грн. 11.06.2025 об 12:14 (а.с.8).
Факт належності указаного вище банківського рахунку відповідачу підтверджується: Додатком до Заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди № CMDPI-3907177 від 09.06.2025 від 09.06.2025 (а.с.44).
З копії виписки по особовому рахунку за період з 10.06.2025 по 12.06.2025, сформованої 13.02.2026 АТ «Райффайзен Банк» убачається, що 11.06.2025 зараховані перекази в сумі 8 400,00 грн., та 1 900,00 грн.
Як вказує позивач, жодних договорів з відповідачем не укладала, а грошові кошти отримані відповідачем - отримані шахрайським шляхом без достатньої правової підстави, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025142360000521 від 12.06.2025.
Відповідач до суду жодного документу не надала, зокрема не висловила своє відношення до заявлених позовних вимог шляхом подання відзиву на позов, не надала суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Отож, суд вважає, що ОСОБА_2 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у сумі 10 300,00 грн (8 400,00 грн. та 1 900,00 грн.) без достатньої на те правової підстави, що підтверджується дослідженими вище судом доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Як визначено у статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Вказане узгоджується з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року в справі №212/3593/16-ц, від 20 березня 2019 року в справі №634/727/16-ц.
Поряд з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Кондикція є позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.
Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням платіжної картки, відкритої на ім`я позивача, не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, оскільки належним чином повідомлена про дати, час і місце судового розгляду відповідач у судові засідання не з`явилась, відзиву та доказів на його підтвердження, суду не надала, ураховуючи, що цивільне судочинство згідно статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у сумі 10 300,00 гривень.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем судовий збір сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211 грн. 20 коп.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140 грн.).
Відповідно до квитанції про сплату ID:9005-6011-1664-6285 від 10.07.2025 убачається, що ОСОБА_1 , у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн.
Отож, з урахуванням задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача також потрібно стягнути судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177, 1191, 1212-1215 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 27, 83, 89, 175, 274-275 ЦПК України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 300,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення до Запорізького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .
Суддя Ольга Валеріївна Швець

24.03.2026