Заводський районний суд м. Запоріжжя 
вул. Мирослава Симчича 65, м. Запоріжжя, 69106, тел.099-55-49-125 , inbox@zv.zp.court.gov.ua

Справа № 332/6993/24
Провадження №: 1-кп/332/131/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 р.	м. Запоріжжя	

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 , 
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2024 за № 22023080000001212, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоіванівка Приазовського району Запорізької області, українця, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, 

ВСТАНОВИВ:
Згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1899 та 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін та інші не встановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів зс рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.
24.02.2022, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, у тому числі і Василівського району Запорізької області, який був захоплений 26.02.2022.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території Україна, який діє і наразі.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон № 1207-VІІ) тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав. За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходяться на тимчасово окупованій території.
Порядок створення органів місцевого самоврядування, обрання сільських, селищних, міських голів, встановлюється Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування України» та іншими Законами та ґрунтується на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування.
Тимчасово окупованою територією відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.
Починаючи з 10.03.2022, м. Василівка Василівського району Запорізької області тимчасово окупована представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією»), що у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022) є незаконним і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.
Після остаточної військової окупації міста Василівка Василівського району Запорізької області представниками збройних формувань російської федерації узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади.
У подальшому представниками збройних формувань держави-агресора рф на території Василівської міської територіальної громади Василівського району Запорізької області, після повномасштабного вторгнення та тимчасової окупації даної території, за підтримки місцевих колаборантів та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення на території м. Василівка Василівського району Запорізької області створений незаконний орган влади, окупаційну адміністрацію держави-агресора рф мовою оригіналу - «Военно-гражданская администрация г. Васильевка Васильевского района Запорожской области». 
Приблизно з вересня 2022 року громадянин України ОСОБА_6 , будучи проросійськи налаштованою особою, діючи умисно, із власних корисливих та ідеологічних мотивів, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації (далі за текстом - зф держави-агресора рф), перебуваючи у с. Підгірне Василівського району Запорізької області, територія якого з 26.02.2022 по час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою представниками зф держави-агресора рф територією Запорізької області, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, прийняв пропозицію від не встановлених під час досудового розслідування осіб з числа представників окупаційної влади держави-агресора рф та добровільно зайняв посаду старости у незаконному органі влади (мовою оригіналу): «Подгорнинский сельский совет», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, яку займає й на даний час. 
Перебуваючи на незаконно отриманій посаді, ОСОБА_6 , діючи умисно, надавав допомогу щодо розселення військовослужбовців зф держави-агресора рф у житлові та нежитлові приміщення, які розташовані на території с. Підгірне Василівського району Запорізької області, організовував культурно-масові заходи, спрямовані на підтримку окупаційної влади держави-агресора рф. 
Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 (in absentia), який показань суду не надавав та з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.
Ураховуючи ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, а також те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснювалось у спеціальному провадженні згідно з ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2024 (т. 1, а.к.п. 89-90), ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2025 було прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження у даному кримінальному провадженні (т. 1, а.к.п. 137-139) і відповідно судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого. 
У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_6 не був допитаний судом у якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (пункти. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).
Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 10 КПК України суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак, поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_6 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.
Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомлений мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; в) бути засудженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього.
Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені всі можливі, передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Так, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року; «F.C.B. проти Італії» від 28 серпня 1991 року; «Т. проти Італії» від 12 жовтня 1992 року; «Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року; «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року; «Меденіца проти Швейцарії» від 14 червня 2001 року; «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року; «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» від 24 травня 2007 року висвітлено пункт про здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого в аспекті вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює право кожного на справедливий суд, коли немає підстав вважати, що обвинувачений не був належно повідомлений про розпочате щодо нього судове провадження; якщо він згодом може домогтися ухвалення нового судового рішення за його участі, в якому містилася б оцінка обґрунтованості висунутих проти нього обвинувачень, а також під час дотримання інших гарантій його конвенціальних прав. Це свідчить про те, що здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого не суперечить вимогам цього нормативно-правового акта міжнародного значення.
Натомість, ОСОБА_6 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.
Таким чином, ОСОБА_6 в силу ч. 3 ст. 323 КПК України обізнаний, тобто повинен був знати, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, втім, до слідчого та у судові засідання жодного разу не з`явився.
Про причини неявки суду не повідомив, можливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не скористався.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_6 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України) як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Крім того, інтереси обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому процесі належно і якісно були представлені захисником ОСОБА_5 , який був забезпечений державою згідно з дорученням Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої правової допомоги від 08.11.2023 № 003-280004013 (т.1, а.к.п. 33).
Отже, судом виконаний обов`язок вживати усіх заходів, необхідних для забезпечення обвинуваченому у колабораційній діяльності ОСОБА_6 права на кваліфікований захист, у тому числі і призначення захисника, який би надавав практичну юридичну допомогу ефективно, оскільки такий захист не може бути ілюзорним заради «видимості судового процесу», що є одним із основоположних елементів справедливого розгляду, на що неодноразово наголошував і наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
З огляду на зазначене, на підставі ухвали суду від 03.02.2025 кримінальне провадження було розглянуто в порядку спеціального судового провадження.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що стороною обвинувачення не доведений жоден з ключових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. Так, не доведено добровільності зайняття посади обвинуваченим. Сам же факт перебування особи на тимчасово окупованій території не може автоматично свідчити про добровільність будь-яких її дій. Крім того, стороною обвинувачення не доведені факти здійснення ОСОБА_6 організаційно-розпорядчих функцій, наявності в його діях прямого умислу діяти в інтересах окупаційної влади, реального сприяння діяльності незаконного органу влади, у зв`язку із чим просила суд надати оцінку доказам у справі і ухвалити законне і справедливе рішення. 
Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Н-Іванівка Приазовського району Запорізької області, документований паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим 29.09.2001 Василівським РВ УМВС України в Запорізькій області, є громадянином України (т.1, а.к.п. 180-184). 
Отже, обвинувачений ОСОБА_6 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Також судом приймається до уваги, що загальновідомими обставинами є те, що 24.02.2022 збройні сили рф вторглись на визнану міжнародним співтовариством територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і м. Василівка Василівського району Запорізької області.
24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого неодноразово продовжувалась, і який продовжує існувати станом на час ухвалення цього вироку.
Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон № 1207-VII) тимчасово окупована рф територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Тимчасово окупованою територією відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1-1 Закону № 1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.
Тимчасова окупація рф територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для рф жодних територіальних прав.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року», Василівська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, у складі якої знаходиться с. Підгірне, внесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та перебувала у ньому протягом всього періоду чинності вказаного наказу, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 Василівська міська територіальна громада, до складу якої входить с. Підгірне Василівського району Запорізької області, також віднесена до тимчасово окупованих територій України.
Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 втратив чинність на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025.
Відповідно до нині діючого наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 Василівська міська територіальна громада також віднесена до тимчасово окупованих територій України.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, повністю підтверджується такими доказами:
- протоколом огляду від 10.10.2024, об`єктом якого є інформація, розміщена у публікаціях на інформаційному каналі, створеному у системі обміну миттєвими повідомлення (месенджері) «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де міститься публікація, здійснена 27.07.2024 о 10 год. 01 хв., яка складається з фотознімку та текстового повідомлення під ним, за змістом якого 27.07.2024 колектив (мовою оригіналу) «Администрации Васильевского муниципального округа» вітає з днем народження ОСОБА_7 , який є (мовою оригіналу) «начальником территориального отдела населенных пунктов, прилегающих к городу Васильевка Васильевского муниципального округа», бажають залишатися таким же мудрим та відважним начальником (т. 1, а.к.п. 187-192). 
У ході судового засідання також досліджений додаток до цього протоколу огляду, а саме оптичний носій інформації «DVD-R» із пояснювальним записом (т. 1 а.к.п. 192);
- протоколом огляду від 01.11.2024, об`єктом якого є інформація, розміщена у публікаціях на інформаційному каналі, створеному у системі обміну миттєвими повідомлення (месенджері) «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де міститься публікація, здійснена 15.03.2023 о 19 год. 58 хв., яка складається з 7 (семи) фотознімків та текстового повідомлення під ними. 
На першому фотознімку міститься зображення ОСОБА_6 , на задньому фоні фото міститься напис (мовою оригіналу): «Социальный хлеб для жителей прифронового Подгорнинского сельского совета от Васильевского района». На інших фотознімках зафіксований момент вручення ОСОБА_6 хліба різним людям на різних локаціях. 
Під зображеннями міститься текстове повідомлення такого змісту «мовою оригіналу): «Социальный хлеб каждый день доставляется в семьи нуждающихся жителей Васильевского района. Староста Подгорнинского сельского совета совместно с сотрудниками ВГА Васильевского района организовал адресную доставку социального хлеба для своих односельчан…» (т. 1, а.к.п. 193-200). 
У ході судового засідання також досліджений додаток до цього протоколу огляду, а саме оптичний носій інформації «DVD-R» із пояснювальним записом (т. 1, а.к.п. 200);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.10.2023 за участю свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що особа, зображена на фототаблиці під № 4, - це ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який приблизно у березні 2022 року зайняв посаду старости у незаконному органі окупаційної влади «Подгорнинский сельский совет». До протоколу доданий DVD-R диск для лазерних систем зчитування інформації, на якому міститься вказана слідча дія, та який був досліджений у судовому засіданні (т. 2, а.с. 209-212);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.10.2023 за участю свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що особа, зображена на фототаблиці під № 3, - це ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До протоколу доданий DVD-R диск для лазерних систем зчитування інформації, на якому міститься вказана слідча дія та який був досліджений у судовому засіданні (т. 2, а.к.п. 201-204);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.10.2023 за участю свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що особа, зображена на фототаблиці під № 2, - це ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До протоколу доданий DVD-R диск для лазерних систем зчитування інформації, на якому міститься вказана слідча дія, та який був досліджений у судовому засіданні (т. 2, а.с. 205-208);
- протоколом огляду від 10.10.2024, об`єктом якого є інформація, розміщена у публікаціях на інформаційному каналі, створеному у системі обміну миттєвими повідомлення (месенджері) «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_6 », де міститься публікація, здійснена 22.11.2022 о 17 год. 54 хв., яка складається з фотознімків та текстового повідомлення під ними, у якому зазначено, що делегація Василівського району відвідала у м. Великий Новгород семінар з питань організації місцевого самоврядування у Новгородській області (т. 2, а.к.п. 2-10). 
У протоколі огляду також зафіксована публікація на інформаційному каналі, створеному у системі обміну миттєвими повідомлення (месенджері) «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_6 », здійснена 25.11.2022 о 08 год. 59 хв., яка складається з фотографій та текстового повідомлення, згідно з яким делегація Василівського району Запорізької області взяла участь у семінарі з питання організації місцевого самоврядування, який проходив у приміщенні Адміністрації Новгородського муніципального району за участі представників вказаної адміністрації. 
У ході судового засідання також досліджений додаток до цього протоколу огляду, а саме оптичний носій інформації «DVD-R» із пояснювальним записом (т. 2, а.к.п. 10);
-протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 29.09.2023, здійсненої в рамках кримінального провадження № 22023120000000073 від 03.05.2023 відповідно до ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 30.08.2023 № 10/4510т, яким зафіксовані результати зняття інформації з електронних інформаційних систем, а саме електронної поштової скрині ІНФОРМАЦІЯ_8 , якою користується громадянка України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Файли листування електронної пошти «ІНФОРМАЦІЯ_8 » в електронному вигляді записані на DVD-R, реєстр. № 59/5/6/3-4289т від 30.09.2023, який доданий до протоколу у якості додатку (т. 2, а.к.п. 25-29);
- даними протоколу огляду від 28.11.2023, предметом огляду якого слугував оптичний носій інформації DVD-R № 59/5/6/3-4289т від 30.09.2023 (додаток до протоколу № 59/5/6/3-4289т від 30.09.2023, розсекречений актом реєстр. № 59/5/6-9742дск від 24.10.2023), на який записано результати проведення негласної слідчої розшукової дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем (т. 2, а.к.п. 30-39). 
За результатами огляду встановлено, що на вказаній копії оптичного носія інформації DVD-R міститься папка з назвою «Н16», після відкриття якої виявлений файл під назвою «cvkr_ikzo» з розширенням «zip», відкривши яку виявлено папку з назвою « НОМЕР_2 », у якій міститься інформація стосовно акаунту електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
Після переходу у папку «ІНФОРМАЦІЯ_8 » виявлено папку з назвою «ТИК 14 Васильевский р-н_20230912-1524», у якій наявне листування з користувачем « ОСОБА_12 » з електронною поштою «ІНФОРМАЦІЯ_10 ». У папці «ТИК 14 Васильевский р-н_20230912-1524» наявна папка з назвою «сообщений», при відкритті якої виявлене листування. 
Так, 28.07.2023 на вищевказану адресу електронної пошти отриманий електронний лист від користувача « ОСОБА_12 » з електронною поштою « ІНФОРМАЦІЯ_10 » з прикріпленим до нього файлом з назвою «БД на 28.07.2023» у форматі «(.xlsx)». У зазначеному документі виявлено інформацію щодо громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до відомостей вказаного документу займає посаду старости с. Підгірне Василівського району Запорізької області та є членом виборчої комісії під час проведення незаконних виборів на окупованій території Запорізької області. 
До протоколу огляду від 28.11.2024 долучений додаток № 1 - текстовий документ у форматі (.xlsx)» з назвою: «БД на 28.07.2023». 
Під час судового засідання досліджено зазначену вище інформацію, яка міститься на DVD-R диску об`ємом 4,7 Гб, який долучено до протоколу огляду від 28.11.2024; 
-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка була допитана судом у режимі відеоконференції. Так, свідок ОСОБА_10 пояснила, що на початку повномасштабного вторгнення проживала у с. Переможному Василівського району Запорізької області. 25.05.2023 виїхала з окупації до м. Запоріжжя. ОСОБА_6 жив у с. Широкому. Ще до війни до територіальної громади входили села Переможне, Широке, Долинка, Зелений Гай, Підгірне. Свідок знала ОСОБА_6 як члена виборчої комісії, який під час проведення виборів (до повномасштабного вторгнення військ рф в Україну) приходив до свідка додому, оскільки матір свідка голосувала вдома. Також до ОСОБА_6 зверталися, коли необхідно було забрати скот, оскільки ОСОБА_6 займався розведенням свиней. На початку повномасштабного вторгнення жителів села Переможного не випускали з села через блокпости. При цьому ОСОБА_6 вільно переміщався через блокпости. Так, ОСОБА_6 приїжджав до села Переможного і роздавав газові балони як голова сільської ради, однак, зі слів свідка, по-російськи його посада називалася якось інакше. Свідку відомо, що ОСОБА_6 зайняв посаду добровільно, його відмовляли, на що він відповів: «А хто, як не я!». Свідку невідомо, чи здійснювався на ОСОБА_6 психологічний вплив з метою отримання від нього згоди зайняти посаду при окупаційній владі; 
- показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що проживав у с. Широкому Василівського району, виїхав з окупації у вересні 2022 року. ОСОБА_6 проживав на іншій вулиці с. Широкого, займався вирощуванням свиней, різав м`ясо, торгував на базарі. 24.02.2022 свідок знаходився у лікарні м. Василівка, війська зайшли до с. Широкого 03 березня 2022 року. ОСОБА_6 свого часу (до повномасштабного вторгнення) балотувався на посаду голови громади. Однак, не пройшов. Це його сильно образило. Після повномасштабного вторгнення ОСОБА_6 випала нагода зайняти посаду без виборів. Фермер ОСОБА_13 порадив ОСОБА_6 стати старостою. Причому до повномасштабного вторгнення старостою був ОСОБА_14 . Коли сталася окупація, останній став неугодним для окупаційної влади, тому ОСОБА_14 покинув посаду. Старостою ОСОБА_6 призначила російська влада. Оскільки ОСОБА_15 , який раніше обіймав посаду голови громади і тому мав досвід у передачі справ, то допомагав ОСОБА_6 приймати справи від колишнього старости ОСОБА_14 . Так, свідок бачив, як вже через 2-3 тижні після повномасштабного вторгнення ОСОБА_6 їздив з ОСОБА_15 приймати справи в с. Підгірному. Кабінет ОСОБА_6 як старости знаходився у с. Підгірному як центральний, інший кабінет - у с. Широкому. Перший місяць після окупації ОСОБА_6 їздив на своєму автомобілі та скаржився односельчанам, що витрачає власні кошти на бензин. За місяць ОСОБА_6 видали службовий автомобіль, який раніше належав громаді. Причому на службовому автомобілі була певна наліпка, яка надавала йому можливість вільного проїзду блокпостів. Свідок зазначив, що до села Широкого приїжджали військові рф, які радили обробляти землю в сторону Мелітополя, а в сторону м. Оріхова - ні. При цьому цей військовий звертався до ОСОБА_6 з проханням надати карту, щоб наочно показати, які землі слід обробляти, на що ОСОБА_6 відповів, що він не підготувався, карта знаходиться у його кабінеті. Свідок зазначив, що ОСОБА_6 робив словесні оголошення, зупиняючись біля певної особи і кажучи, що їй необхідно прийти на збори фермерів, одноосібників, де будуть вирішувати питання щодо землі. У вересні 2022 року у дворі свідка зібралися друзі. У цей момент до свідка приїхали військові рф з обшуком. Пізніше один з друзів свідка, який приїхав пізніше, повідомив, що бачив цих військових біля двору ОСОБА_6 . На думку свідка, вказані військові під`їхали до ОСОБА_6 , спитали, до кого необхідно прийти з обшуком, і саме ОСОБА_6 направив їх до свідка ОСОБА_9 . На думку свідка, ОСОБА_6 був радий факту окупації, оскільки виразився, що не треба сумувати, бо росія прийшла і росія тут залишиться. Свідок також розповів, що після тимчасової окупації м. Василівки старший син ОСОБА_6 отримав магазин у центрі м. Василівка, молодший син отримав магазин по трасі Симферопольська. Свідок вважає, що ОСОБА_6 зайняв посаду добровільно, на питання односельців, навіщо воно йому треба, ОСОБА_6 відповідав: «Якщо не я, то хто?». ОСОБА_6 мав можливість вільно виїхати з окупованої території через його похилий вік. Також свідок зазначив, що обшуки у ОСОБА_6 не проводилися. 
- показаннями свідка ОСОБА_16 , отриманими під час його допиту 22.05.2024, що фіксувалися за допомогою відеокамери Panasonic, що у подальшому записані на DVD-R диск для лазерних систем зчитування інформації. Відповідно до копії сповіщення сім`ї від 25.12.2024 № 94 ОСОБА_16 зник безвісти під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Новоіванівка Курської області (т. 2, а.к.п. 99). На підтвердження зникнення безвісти ОСОБА_16 доданий витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію 25.12.2024 кримінального провадження за № 12024082020001229 за фактом зникнення під час виконання бойового завдання ОСОБА_16 , також надана інформація з бази даних «Армор» (т. 2, а.к.п. 98, 96-97). Оскільки ОСОБА_16 зник безвісти, суд не міг дослідити безпосередньо показання даного свідка. Натомість, показання свідка ОСОБА_16 використані судом в якості доказу на підставі положень ч. 11 ст. 615 КПК України, відповідно до якої показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.
Так, свідок ОСОБА_16 пояснив, що на момент повномасштабного вторгнення військ рф на територію України він проживав у себе вдома, у селі Жереб`янки Василівського району. Займався сільським господарством, був фермером. На початку березня 2022 року село Жереб`янки було окуповано російськими військами. Півроку після окупації свідок жив у селі Жереб`янки і охороняв своє майно. Потім переїхав до м. Василівка. Із ОСОБА_6 свідок познайомився до повномасштабного вторгнення на базарі. Після повномасштабного вторгнення у зв`язку із втратою паспорта громадянина України у свідка виникла необхідність отримати російський паспорт. Для його отримання йому необхідно було засвідчити особу довідкою старости села, у якому проживав ОСОБА_16 . У зв`язку з тим, що у с. Жереб`янка не було старости, у паспортному столі свідку сказали отримати довідку у ОСОБА_6 , який є старостою с. Підгірного. ОСОБА_16 під`їхав до ОСОБА_6 , який проживає у с. Широкому, за довідкою про посвідчення особи. ОСОБА_6 вийшов до свідка і відповів, що на даний час печатка знаходиться в кабінеті, тому коли він зробить довідку, то подзвонить свідку, щоб той під`їхав і забрав її. При цьому свідок та ОСОБА_6 поговорили про політику між собою. Свідок зрозумів, що ОСОБА_6 схвалює окупаційну владу. При цьому ОСОБА_6 схвалив дії свідка щодо отримання паспорту громадянина рф, зазначивши, що той робить правильно, треба давно було ставати громадянином рф. У подальшому у паспортному столі не стали вимагати довідку про посвідчення особи, у зв`язку з чим свідок більше не звертався до ОСОБА_6 . 
До протоколу доданий DVD-R диск для лазерних систем зчитування інформації, на якому міститься допит свідка ОСОБА_16 та який був досліджений у судовому засіданні (т. 2, а.к.п. 104). 
Від виклику та допиту інших свідків прокурор відмовився у судовому засіданні.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту, які були вільними у використані своїх прав у межах та спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п. 86).
У даному випадку, на думку суду, вказані вище та досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Вищевказані показання свідків та дані оглянутих оптичних дисків узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено інші процесуальні документи:
-витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 22023080000001212 від 26.07.2023 за ч. 5 ст. 111-1 КК України (т. 1, а.к.п. 64);
-постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 26.11.2024 (т. 2, а.к.п. 11-12);
-постанова від 26.07.2023 про призначення групи прокурорів, які мають повноваження у кримінальному провадженні № 22023080000001212 від 26.07.2024 (т. 1, а.к.п. 171-172);
-постанова від 21.05.2024 про зміну групи слідчих у кримінальному провадження № 22023080000001212 від 26.07.2024 (т. 1, а.к.п. 169-170);
- постанова про доручення проведення слідчих (розшукових) дій від 17.08.2023 (т. 1, а.к.п. 174);
- повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення від 21.07.2023 (т. 1, а.к.п. 175);
- клопотання про використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в інших цілях або передання інформації від 26.11.2024 (т. 2, а.к.п. 13-14);
- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 27.11.2024 про надання дозволу на використання у кримінальному провадженні № 22023080000001212 від 26.07.2023 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, інформації, яка міститься у протоколі про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем реєстр № 59/5/6/3-4289т від 30.09.2023 з додатком до нього носієм інформації (оптичний DVD-R диск) № 59/5/6/3-932т від 05.09.2023, а також процесуальних документах, на підставі яких отримана вказана інформація, саме, клопотанні слідчого № 59/14/к-1041т від 29.08.2023, ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/4510т від 30.08.2023 та постанові про доручення проведення негласних слідчих (розшукових) дій № 59/14/786т від 31.08.2023, отриманих і складених під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 22023120000000073 від 03.05.2023 (т. 2, а.к.п. 16-17);
-клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 29.08.2023 № 59/14/к-1041т (т. 2, а.с. 17-19);
- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 30.08.2023, якою наданий дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, пов`язаної із втручанням у приватне спілкування відносно ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована у АДРЕСА_2 , а саме: зняття інформації з електронних інформаційних систем - відомостей електронної поштової скриньки - ІНФОРМАЦІЯ_8 , яку особисто використовує ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , строком на 60 днів (т. 2, а.к.п. 20-21);
- постанова про доручення проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 31.08.2023 № 59/14/786т (т. 2, а.к.п. 22-24);
- повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 111-1 КК України, та пам`ятка про права підозрюваного, вручена захиснику адвокату ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 65-70);
- постанова про оголошення ОСОБА_6 у розшук від 15.11.2024 (т. 1, а.к.п. 80-81);
- клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування від 20.11.2024 (т. 1, а.к.п. 84-88);
- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2024 про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 22023080000001212, внесеному до ЄРДР 26.07.2023, відносно ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 111-1 КК України (т. 1, а.к.п. 89-90);
- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2024 року про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави (т. 1, а.к.п. 219-220).

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 є раніше не судимою особою. Інші документи, що характеризують особу обвинуваченого, суду не надано. 
Отже, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. 
При цьому суд критично ставиться до тверджень захисника про недоведеність добровільності зайняття посади ОСОБА_6 у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, з таких підстав.
За загальновідомою інформацією з лютого до вересня 2022 року між Україною та тимчасово окупованими територіями діяв так званий «зелений коридор», через який усі громадяни та мешканці, у тому числі м. Василівка та Василівського району могли вільно пересуватися, будь-яких спроб залишити тимчасово окуповану територію ОСОБА_6 не робив. Крім того, свідок ОСОБА_9 підтвердив, що оскільки у окупаційної влади було лояльне ставлення до ОСОБА_6 (обшуки у нього військовими рф не проводилися), зважаючи на вік обвинуваченого, він міг безперешкодно покинути тимчасово окуповану територію України. 
Крім того, і свідок ОСОБА_10 , і свідок ОСОБА_9 стверджували, що односельці відмовляли ОСОБА_6 від зайняття посади старости, на що він відповів: «А хто, як не я!», що свідчить про добровільне зайняття ним посади. 
Вищезазначене є беззаперечним свідченням невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо неї, а відтак, і цілковитої добровільності його дій. Крім того, воєнний напад росії на Україну, що почався 24 лютого 2022 року, окупація частини території Запорізької області та встановлення на цій території окупаційних органів влади мали відкритий характер, а тому ОСОБА_6 , будучи громадянином України, з огляду на його вік та достатній життєвий досвід, очевидно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
Стосовно твердження захисника про недоведення стороною обвинувачення здійснення обвинуваченим організаційно-розпорядчих функцій суд вважає за необхідне зазначити таке. 
За ч. 5 ст. 111-1 КК України, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі, в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Суд звертає увагу, що лише самого факту добровільного зайняття громадянином України такої посади достатньо для кваліфікації відповідних дій за ч. 5 ст. 111-1 КК України. 
Крім того, з показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що останній мусив звернутися до ОСОБА_6 як до старости для отримання довідки про засвідчення особи, з чого чітко слідує усвідомлення селянами функціоналу посади, яку обіймав ОСОБА_6 , та кола його обов`язків. 
Підстав не довіряти показанням свідків, які були попередженні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.
В матеріалах провадження відсутні будь-які об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані йому протиправні дії, перебуваючи під безпосереднім психічним впливом або фізичним примусом, що такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувало йому чи його рідним, або суспільним інтересам чи інтересам держави тощо.
Судом не встановлено доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченого ОСОБА_6 , які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими.
Разом з тим, суд виключає з обвинувачення посилання на допомогу ОСОБА_6 у розселенні військовослужбовців збройних формувань держави-агресора рф у житлові та нежитлові приміщення, які розташовані на території с. Підгірне Василівського району Запорізької області, організацію ОСОБА_6 культурно-масових заходів, спрямованих на підтримку окупаційної влади держави-агресора рф за недоведеністю, дійсність таких фактів не підтвердив жодний свідок, документальні підтвердження вказаних дій з боку обвинуваченого суду не надано.
За таких обставин дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 111-1 КК України як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора. 
Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Отже, враховуючи фактичні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільне значення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 основне покарання у вигляді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією відповідної частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене ним.
Санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке є обов`язковим.
Враховуючи, що ОСОБА_6 скоїв злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності держави, то слід призначити останньому додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, органах, що надають публічні послуги, а також пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в межах санкції частини 5 статті 111-1 КК України.
Строк додаткового покарання слід обчислювати відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України з моменту відбуття основного покарання.
Крім того, санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке не є обов`язковим і може не призначатися судом.
Разом з тим, відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ Національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Згідно з частиною першою 1 наведеної статті КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Ураховуючи, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне кримінальне діяння у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, суд вважає необхідним призначити йому додаткове покарання у вигляді конфіскації усього належного на праві приватної власності майна.
Призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2024 відносно ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.
Водночас, оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, то строк відбування ним покарання слід рахувати з часу фактичного затримання.
Відомості про речові докази у матеріалах провадження відсутні, тому питання про долю речових доказів судом не вирішується.
Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 111-1 КК України, статтями 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, органах, що надають публічні послуги, а також пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 15 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання. 
Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, органах, що надають публічні послуги, а також пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, ОСОБА_6 обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишити без змін.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Інформацію про ухвалений вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.
Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя     ОСОБА_1