ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/21694/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення та виплати позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. на підставі абз.4 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. грн. на підставі абз.4 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у період з 14.04.2022 року по 22.05.2025 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2025 року №158 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням у відставку за станом здоров`я (непридатність за висновком ВЛК). Вказав, що будучи призваним на службу у віці до 25 років та маючи підтверджений статус учасника бойових дій, він набув право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153. Проте, при виключенні зі списків особового складу частини відповідач таку виплату не здійснив, а подані звернення щодо нарахування коштів проігнорував. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою №153, у розмірі 1 млн. грн. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 03.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 09.02.2026 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1  належним чином засвідчену копію наказу про призов ОСОБА_1 на військову службу та/чи зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , а також довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, яка є додатком до Окремого Доручення Міністра оборони України №5601/уд від 26.09.2025 року.
16.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшли витребовувані судом документи.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивача, ОСОБА_1 , 14.04.2022 року призвано на військову службу під час мобілізації згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022.
13.07.2022 року позивач прийняв присягу у Військовій частині НОМЕР_2 . Вказане підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2022 року №362 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення з 16.12.2022 року.
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2024 року №126 старшого солдата ОСОБА_1 вважати таким, що 30.04.2024 року справи та посаду розвідника – санітара 2 групи спеціальної розвідки роти спеціальної розвідки прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2024 року №307 старшого солдата ОСОБА_1 зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 24.10.2024 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2025 року №158 старшого солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_4 від 19.05.2025 року №230-РС з військової служби у відставку відповідно до п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підп.«б» (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби), виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 22.05.2025 року.
Згідно довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, виданої Військової частиною НОМЕР_1 , «…Старший солдат ОСОБА_1 :
1.1) дійсно в період з 21.01.2023 року по 28.02.2023 року брав (брала) безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в Донецькій області, місто Бахмут
1.2) дійсно в період з 09.08.2024 року по 11.08.2024 року брав (брала) безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в Курській області, Глушковський район, хутір Отруба;
1.3) дійсно в період з 14.08.2024 року по 21.08.2024 року брав (брала) безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в Курській області, місто Суджа.
Всього брав безпосередню участь в бойових діях 50 днів.
Станом на 25.02.2025 року за старшим солдатом ОСОБА_1 випадків притягнення до кримінальної відповідальності – не обліковано, до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення – не обліковано; дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни та строк дії яких не закінчився – не обліковано.
Військовослужбовець має захворювання, порання (травму, контузію, каліцтво), одержані під час захисту Вітчизни. Підтвердження: свідоцтво про хворобу від 09.04.2025 року №2025-0410-1101-0319-7».
Крім того, позивач являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 23.11.2023 року, та є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни.
В ході виконання бойових завдань, під час захисту Батьківщини від російської агресії, позивач отримав захворювання.
Згідно свідоцтва про хворобу від 09.04.2025 року №2025-0410-1101-0319-7 позивач визнаний непридатним до військової служби, на підставі статті 17а графи ІІ Розкладу хвороб. Захворювання F43/1 - так, пов?язане із захистом Батьківщини.
Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати йому одноразової грошової винагороди відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн, звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.ч.1, 3 ст.1 цього Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з ч.1 ст.9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону №2011-XII).
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова №153; в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу.
Пунктом 3 цієї Постанови установлено, що учасникам експериментального проекту є, зокрема: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до п.4 Постанови №153 установлено, що 
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Виходячи зі змісту наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує висновок, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил України, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153, тобто станом на 13.02.2025 року, у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі.
Разом з тим, така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на момент призову на військову службу під час дії воєнного стану (14.04.2022 року) його вік становив менше 25 років, що відповідає віковому критерію, визначеному п.4 Постанови №153.
Позивач проходив службу на посадах рядового складу (солдат, старший солдат), що також підпадає під категорію осіб, які мають право на участь в експериментальному проекті.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь у бойових діях, ОСОБА_1 брав участь у бойових діях у періоди з 21.01.2023 року по 28.02.2023 (м.Бахмут) та у серпні 2024 року (Курська область), загальною тривалістю 50 днів.
Суд зауважує, що хоча сукупний строк безпосередньої участі позивача у бойових діях є меншим за шість місяців, абз.4 п.4 Постанови №153 передбачено виняток для осіб, які не досягли зазначеного часового показника у зв`язку із наявністю у них захворювань або поранень, одержаних під час захисту Вітчизни.
Факт отримання позивачем захворювання під час захисту Батьківщини підтверджується свідоцтвом про хворобу від 09.04.2025 року №2025-0410-1101-0319-7 та протоколом засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії №2025-0423-0900-1430-0 від 23.04.2025 року, на підставі яких старший солдат ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби та виключений зі списків особового складу 22.05.2025 року.
Крім того, витребуваною судом довідкою підтверджено, що позивач не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності за військові правопорушення, а також не мав не знятих дисциплінарних стягнень.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано всі умови, визначені Постановою №153 для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. Зокрема, судом встановлено наявність таких підстав: 1) призов на службу у віці до 25 років під час дії воєнного стану; 2) проходження служби станом на дату набрання чинності Постановою №153; 3) документально підтверджена безпосередня участь у бойових діях; 4) наявність захворювання, одержаного під час захисту Вітчизни, що стало причиною звільнення; 5) не притягнення до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, та дисциплінарної відповідальності.
Суд зауважує, що абз.4 п.4 Постанови №153 встановлює імперативний обов`язок держави щодо виплати винагороди у повному обсязі саме тій категорії військовослужбовців, які не змогли відслужити шість місяців у бойових умовах через наявність у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Батьківщини.
Відтак, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у невчиненні дій щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 спірної одноразової грошової винагороди під час проведення остаточного розрахунку при звільненні, є протиправною.
Як наслідок, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача слід зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн, передбаченої абз.4 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Щодо вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги, суд зазначає, що така вимога є передчасною. Відповідно до чинного законодавства, процесу виплати одноразової грошової винагороди обов`язково передує етап її нарахування уповноваженим на те органом. Оскільки станом на момент розгляду справи відповідачем не приймалося рішення про призначення такої виплати та не здійснювалося її нарахування, суд не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень та здійснювати стягнення спірної допомоги.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Щодо судового збору, то згідно з п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої абз.4 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_7 ) одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, передбачену абз.4 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.