ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 березня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 398/4619/25
провадження № 22-ц/4809/563/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О.Л., Чельник О.І.,
учасники справи:
позивач –Акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2025 року у складі головуючого судді Подоляк Я.М.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
У липні 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 33 723,11 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за тілом кредиту.
В обгрунтування зазначено, що у жовтні 2017 року банк запустив новий проєкт monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення.
18 січня 2022 року позивачем та ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Крім того, 18 січня 2022 року відповідач звернувся до позивача з Анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 та встановлення кредитного ліміту на сум, вказану у мобільному додатку. Своїм підписом відповідач повністю та безумовно прийняв пропозицію Банку та погодився з тим, що Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, складають Договір про надання банківських послуг.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, зарезервувавши та відкривши поточний рахунок № НОМЕР_1 та встановивши ліміт використання кредиту в розмірі 15 000,00 грн.
Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, не здійснював повернення кредиту у терміни та на умовах, визначених Умовами та Правилами, а також Тарифами, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 33 723,11 грн, що складається з загального залишку заборгованості за тілом кредиту.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2025 року відмовлено у задоволені позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що на підтвердження позовних вимог позивачем додано до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 18 січня 2022 року, який складено за період з 07 липня 2024 року по 03 квітня 2025 року, при цьому, станом на 07 липня 2024 року за відповідачем вже рахувалась заборгованість в сумі 14 684,87 грн. Дані щодо будь-якого руху коштів за період з дати підписання анкети-заяви до 07 липня 2024 року, відсутні, що унеможливлює перевірку правильності розрахунку позивача. Відтак, суд вказав, що встановити факт відкриття поточного рахунку на ім`я ОСОБА_1 , суму встановленого кредитного ліміту та визначити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором неможливо, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Акціонерне товариство «Універсал Банк», в інтересах якого діє Македон О.А., подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
В обгрунтування зазначено, що судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проєкту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту, у зв`язку з чим суд дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доказів, які б спростували правильність наданого банком розрахунку зароборгованості, боржником не надано. Будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не надав контррозрахунок суми заборгованості, який суд міг би належним чином дослідити, відтак, позивач вважає, що відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Установлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
18 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 18 січня 2022 року.
Дана анкета-заява містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Крім того відповідач підтвердив, що підписавши анкету-заяву шляхом проставлення свого підпису під анкетою-заявою, він просить: відкрити йому поточний рахунок у гривні на його ім`я (з зазначенням розрахункового рахунку) та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку, відповідно до умов Договору та наведених в анкеті заяві умов. Відповідач погоджується, що вказана анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (а.с.14).
Позивачем до матеріалів позовної заяви долучено покрокову інструкцію активації картки Monobank та підписання УЕП Умов і Правил, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при надання банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal bank та паспорт споживчого кредтму Чорної картки monobank, які не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними. Також не містьть жодної інформації про дані відповідача (а.с.16-48).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає у згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що на підтвердження позовних вимог позивачем додано до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 18 січня 2022 року, який складено за період з 07 липня 2024 року по 03 квітня 2025 року, при цьому, станом на 07 липня 2024 року за відповідачем вже рахувалась заборгованість в сумі 14 684,87 грн. Дані щодо будь-якого руху коштів за період з дати підписання анкети-заяви до 0 липня 2024 року, відсутні, що унеможливлює перевірку правильності розрахунку позивача. Відтак, суд вказав, що встановити факт відкриття поточного рахунку на ім`я ОСОБА_1 , суму встановленого кредитного ліміту та визначити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором неможливо, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на таке.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
У ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Під час ухвалення рішення суд має вирішити, зокрема, питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Як передбачено у ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предмет доказування у кожній конкретній справі складає певну сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення у справі. Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права, а також підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду.
Звертаючись до суду із цим позовом АТ «Універсал Банк» зазначав про те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем 18 січня 2022 року, в результаті чого, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 33 723,11 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, у силу принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, сутність яких викладено в ст.ст. 12, 13 ЦПК України, а також приписів ст. 81 зазначеного Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у цивільному процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За вимогами ст. 175 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову. Позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Більш того, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Разом з тим, будь-яких інших доказів на підтвердження вимог позову, зокрема, банківської виписки з рахунку відповідача, позивачем не було надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно установленої практики Верховного Суду (зокрема, постанови від 15 червня 2023 року у справі № 910/15023/21, постанови від 12 червня у справі № 175/966/21, постанови від 30 листопада 2022 року у справі № 214/6975/15-ц, постанови від 25 листопада 2022 року у справі № 1512/2-214/11; постанови від 21 вересня 2022 року у справі № 381/1647/21 тощо), що виписка по особовому рахунку позичальника є саме тим документом, який підтверджує факт видачі кредиту. Суть цього висновку зводиться також до того, що виписка по рахунку клієнта банку є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність заборгованості та її розмір.
Апеляційний суд звертає увагу, що позивач як банківська установа володіє первинною документацією, яка здатна підтвердити підставу виникнення, наявність та розмір заборгованості позичальника.
При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за договором, а відтак, і законних підстав для того, щоб піддавати сумніву нараховану позивачем суму боргу.
Так, у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 202/32035/13-ц Верховний Суд зазначив: «Якщо ж позивач не надає документів, які мають об?єктивно існувати, можливість надання яких перебуває під контролем позивача, а не відповідача, то позивач не вправі посилатись на те, що відповідачі не спростовують його аргументи належним чином.».
Таким чином, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 13.03.2026.

Головуючий С.М. Єгорова

Судді О.Л. Карпенко

О.І. Чельник