Справа № 453/853/25 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/4324/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 квітня 2026 року  Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Підлужного В.І.
з участю: апелянта – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Служба у справах дітей Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2025р. позивач ОСОБА_2 , у порядку представництва, котре здійснює адвокат Вуйцік О.Б., подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просив ухвалити рішення про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на його користь аліментів на їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу) – у розмірі частини з усіх його видів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання цієї позовної заяви до суду, і до досягнення дитиною повноліття.
В подальшому, 03.06.2025р. позивач ОСОБА_2 , подав у Сколівський районний суд Львівської області заяву про зміну предмета позову (у порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України), в якій просив ухвалити рішення про позбавлення відповідачки ОСОБА_1 батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на його користь аліментів на їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу) – у розмірі частини з усіх його видів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання цієї позовної заяви до суду, і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, обґрунтовано тим, що сторони у справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився за час перебування ними у зареєстрованому шлюбі, котрий був розірваний рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 09.04.2024 року у справі за єдиним унікальним номером 453/117/24 та номером провадження 2-о/453/10/24. Після розірвання шлюбу сторін у справі, та й ще задовго до того, так як фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені значно раніше, аніж їх шлюб було розірвано, малолітній син сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати разом із позивачем ОСОБА_2 як його батьком та перебуває на його утриманні. Незважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю вказаної дитини, проте вона участі в його житті, розвитку та вихованні не приймає, не цікавиться його першими досягненнями, морально не підтримує, як і матеріально не забезпечує. Так, відповідачка ОСОБА_1 ще у січні 2024 року поїхала з дому, таємно зібравши свої особисті речі, повідомивши матір позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 , що їде у м. Сколе Стрийського району Львівської області по справах, проте звідтіля не повернулася, а згодом опинилася у м. Миколаїв Миколаївської області та ще хтозна де, натомість їх малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився в домі, де й проживає разом із позивачем ОСОБА_2 як його батьком та матір`ю позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 як його бабусею. Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 бездумно та безвідповідально залишила їх з позивачем ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вже майже два роки до вказаної дитини не поверталася, натомість вигадує всілякі причини для того, щоб таких дій не вчиняти, як і не надавати коштів на утримання вказаної дитини. Відтак, позивач ОСОБА_2 просить на підставі статей 150, 164-165, 179, 180-183 СК України свої позовні вимоги задовольнити та позбавити відповідачку ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до вказаної дитини, із одночасним стягненням з останньої на його користь аліментів на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу) – у розмірі частини з усіх його видів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання цієї позовної заяви до суду, і до досягнення вказаною дитиною повноліття.
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Служби у справах дітей Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину - задоволено у повному обсязі.
Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу) – у розмірі частини з усіх її видів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27.05.2025 року, і до досягнення вказаною дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір за пред`явлення ОСОБА_2 до неї позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину, у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..
Допущено негайне виконання даного рішення суду у частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила відповідач ОСОБА_1 .
Зазначає, що суд першої інстанції суд прийняв рішення про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, однак не врахував докази її належного виконання батьківських обов`язків та фінансової допомоги. Суд неправомірно відхилив докази: такі як відео запис, скріншоти доказів, покази свідків, медичні документи, які мають вирішальне значення.
Звертає увагу, що обставини свідчать про відсутність у її поведінці підстав для позбавлення її батьківських прав передбачених Сімейними кодексом України. ЇЇ поведінка була спричинена тим що позивач по справі ОСОБА_2 вигнав її та забрав їхнього сина. На той час вона перебувала декретній відпустці і не мала куди іти бо являється внутрішньо переміщеною особою.
Зазначає що має постійне місце проживання у місті Миколаїв, Миколаївська область. Коли приїхала за дитиною, то її колишній чоловік не допускав її до дитини, фізично прикладав силу та погрожував їй. Позивач ОСОБА_2 неодноразово пропонував їй виїхати закордон аби його не забрали до війська. Чинить їй перешкоди у спілкуванні виховані дитини. Вживає всіх заходів щоб виправити ситуацію. На підставі вищевказаного просить суд скасувати рішення Сколівського районного суду від 11.12.2025 року та ухвалити нове рішення про відновити її в батьківських правах і скасувати аліменти.
Позивач, відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
Від представника позивача - адвоката Вуйцік О.Б. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Сам позивач не з`явився, не повідомив про причини неявки в суд. 
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачку слід позбавити батьківських прав, яка без поважних на те причин не виявляє щодо власного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, не цікавиться його розвитком, здоров`ям, життям та потребами, а цікавиться лише питанням щодо влаштуванням свого особистого життя й створення нової сім`ї, у котрій місця для вказаної дитини нажаль немає. Окрім того, оскільки судом було встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то на неї покладений обов`язок утримувати вказану дитину до досягнення ним повноліття. Відтак, вважав за необхідне та можливе стягувати з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на їх малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу) – у розмірі частини з усіх його видів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення цього позову, тобто з 27.05.2025 року, і до досягнення вказаною дитиною повноліття. .
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що сторони у справі у період з 07.06.2017 перебували у шлюбі, котрий був розірваний рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 09.04.2024 року у справі за єдиним унікальним номером 453/117/24 та номером окремого провадження 2-о/453/10/24, що 10.05.2024 року набрало законної сили (т.1, а.с. 9-10).
За час перебування у вказаному шлюбі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , у сторін у справі народився син ОСОБА_3 ..
Сторони у справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про його народження на бланку серії НОМЕР_1 , виданим Славською селищною радою Стрийського району Львівської області 22.09.2022 року відповідно до актового запису про народження № 4 (т.1, а.с.7).
Судом з показань допитаною за його згодою позивача ОСОБА_2 за правилами допиту свідків встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 ще у січні 2024 року, тобто до розірвання їх з позивачем ОСОБА_2 шлюбу у квітні 2024 року, покинула їх місце проживання по АДРЕСА_1 , та переїхала на постійне місце проживання в іншу місцевість. Малолітній син сторін у справі – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати разом з позивачем ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .
Факт проживання малолітнього сина сторін у справі – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із позивачем ОСОБА_2 як його батьком по АДРЕСА_1 , стверджується також довідкою Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 22.05.2025 року за вих. № 25/01.04-3/741 та актом оселення житлово-побутових умов позивача ОСОБА_2 від 22.05.2025 року за вих. №25/01.04-3/742 (т.1, а.с.11). 
Крім того, задеклароване місце реєстрації позивача ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за казаною адресою стверджується Витягами з реєстру Славської територіальної громади № 2024/012496448 та № 2024/012496475, сформованими адміністратором ЦНАП Миго Р.В. 16.10.2024 року (т.1, а.с.8).
Як вбачається з довідки, виданої ЗДО с. Тухля Славської селищної ради Стрийського району Львівської області 08.12.2025 року за вих. № 25 (т.2, а.с.118), малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здобуває дошкільну освіту у вказаному закладі, а взаємодія з його працівниками відбувається виключно з батьком ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_4 ..
Як вбачається з довідки, виданої КНП Славської селищної ради «Славська міська лікарня» 10.12.2025 року за вих. № 22 (т.2, а.с. 119), малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у сімейного лікаря у вказаному медичному закладі, а в разі його захворювання, за медичною допомогою звертається виключно батько ОСОБА_2 ..
Згідно висновку Органу опіки та піклування Славської селищної ради Стрийського району Львівської області (т.1, а.с.240-241), рекомендовано позбавити відповідачку ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона не цікавиться ним, не виявляє бажання це зробити, є байдужою до його виховання та розвитку, матеріально не утримує, а під час проведення відповідних перевірок на неодноразові запрошення не з`явилася, у своїй письмовій заяві повідомила, що на даний час вона фактично проживає у Миколаївській області разом з іншим чоловіком, від якого вагітна, та наміру повертатися у с. Тухля Стрийського району Львівської області не має. 
Вказаний висновок органу опіки та піклування затверджений рішенням виконавчого комітету Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 19.08.2025 року за № 1035 «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 » (т.1, а.с. 242).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я, не забезпечує його щоденних потреб, проживає окремо від сина та не бере участі у вихованні сина.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі "М.С. проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про її інтерес до дитини.
Суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22 та інших.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші).
Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Колегія суддів проаналізувавши наявні у справі докази, приходить до висновку, що наразі позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ та є передчасним.
Проте, встановлені обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Колегія суддів звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21).
Разом з тим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення аліментів у визначеному судом розмірі.
При цьому колегія суддів звертає увагу на наступне.
Стягнення аліментів є самостійною вимогою і не пов`язане з питанням позбавлення батьківських прав.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Колегія суддів вважає, що стягнення аліментів на сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме його потребам.
Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Правосуддя у демократичній державі покликане не лише формально застосовувати норми закону, а й забезпечувати справедливий результат, який відповідає принципам верховенства права.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наведених апеляційним судом підстав.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За приписами ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Таким чином, оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, в частині розподілу судових витрат слід змінити, зазначивши про те, що сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви із вимогою немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав) у розмірі 1 211 грн. 20 коп. компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року в частині позбавлення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині – відмовити.
В решті оскаржуване рішення залишити без змін.
Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сплачений позивачем ОСОБА_2 судовий збір за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав) у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджуються квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «ТАСКОМБАНК» від 03.06.2025 року за № ID 0607-9016-3691-7893 компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови, у зв`язку з перебуванням одного з членів колегії на лікарняному, складено 20 квітня 2026 р.

Головуючий:       Ванівський О.М.

Судді:        Цяцяк Р.П.

 Шеремета Н.О.