ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року
м. Київ
справа № 759/1382/19
провадження № 61-14252св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року у складі судді Журибеда О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії і рішення державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
ухвалив постанову про таке:
І. Короткий зміст скарги
1. У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії і рішення державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Святошинський ВДВС у м. Києві).
2. Скарга обґрунтована так:
- постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 759/1382/19 визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його вихованні;
- виконавчий лист № 759/1382/19, виданий Святошинським районним судом міста Києва 01 липня 2021 року, ОСОБА_2 подав разом із відповідною заявою до Бердянського відділу державної виконавчої службиу Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Бердянський ВДВС);
- 04 серпня 2021 року Бердянський ВДВС відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вказаного виконавчого листа;
-  ОСОБА_1 не чинила перешкод у виконанні виконавчого листа та регулярно передавала дитину стягувачу у визначені дні і години;
- 09 січня 2022 року після закінчення відведених днів і часів для спілкування ОСОБА_2 сина матері не повернув, змінивши його місце проживання без її згоди і відома, чим порушив вимогу державного виконавця та рішення суду;
- разом з тим, судовими рішеннями ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з ним;
- 04 лютого 2022 року на адресу Бердянського ВДВС ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження»), посилаючись на те, що рішення суду ОСОБА_1 виконувала у добровільному порядку, однак на цей час дитина проживає з ним;
- постановою державного виконавця Бердянського ВДВС від 04 лютого 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;
- протягом 1 року і 2 місяців ОСОБА_2 не повертав дитину матері, систематично чинив їй перешкоди у спілкуванні з сином. У лютому 2023 року ОСОБА_1 знайшла дитину у сторонньої особи та повернула додому;
- 23 грудня 2023 року ОСОБА_2 із застосуванням фізичного насильства групою осіб та попри волю дитини знову забрав сина у матері. Протягом 8 місяців ОСОБА_2 не повертав сина, не повідомляв матері жодної інформації про нього, його місцезнаходження, стан здоров`я тощо, чим вкотре не виконав рішення суду;
- після повернення сина з метою захисту його прав наприкінці 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 . Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року, яке набрало законної сили, таку заяву було задоволено частково;
- постановою державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві від 02 червня 2025 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання рішення у справі № 759/1382/19 щодо визначення способу участі стягувача ОСОБА_2 у вихованні дитини та спілкуванні з ним;
- така постанова є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець не перевірив обставин фактичного виконання судового рішення та розпочав знову виконавче провадження, щодо якого вже винесено постанову про його закінчення, що прямо заборонено частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»;
- державний виконавець Святошинського ВДВС у м. Києві проігнорував виключну заборону відкриття нового виконавчого провадження після завершення попереднього, чим порушив права ОСОБА_1 як боржника.
3. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві Личика Ю. М. від 02 червня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2;
- забов`язати державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві усунути порушення у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
ІІ. Короткий зміст судових рішень 
4. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
5. Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з наступного:
- підстав для повернення без прийняття дубліката виконавчого листа, виданого 28 травня 2025 року Святошинським районним судом міста Києва у справі № 759/1382/19, не встановлено;
- дії державного виконавця, який відкрив виконавче провадження на підставі заяви стягувача, були правомірними та відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження»;
- вимога про зобов`язання державного виконавця усунути порушення є похідною від вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, тому також не підлягає задоволенню.
6. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та, крім іншого, зазначив таке:
- у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження;
- якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження»;
- рішення суду про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні є довгостроковим і може вимагати повторного виконання. Закінчення виконавчого провадження через виконання рішення суду боржником у певний період часу не є кінцевою точкою та може вимагати подальших дій з боку стягувача, включаючи повторне звернення до виконавця у разі невиконання рішення суду в майбутньому;
-  ОСОБА_1 не було доведено порушення постановою державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві її прав як учасника виконавчого провадження;
- примусове виконання судового рішення про визначення способу участі одного із батьків у спілкуванні з дитиною та її вихованні має свої особливості, враховуючи довгостроковість спірних відносин та те, що таке рішення ухвалюється на майбутнє.
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
7. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.
8. Касаційна скарга містить таке обґрунтування:
- суди неправильно застосували приписи частини першої статті 26, статті 39, абзацу другого частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», не врахували виконання судового рішення у повному обсязі та безпідставно визнали законним повторне відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2;
- суди не застосували імперативну заборону повторного відкриття виконавчого провадження після його закінчення;
- суд першої інстанції порушив вимоги статей 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), не зазначив в ухвалі мотивів відхилення доводів ОСОБА_1 та не здійснив аналізу поданих доказів;
- суд апеляційної інстанції порушив межі перегляду справи (стаття 367 ЦПК), не надав жодної мотивованої відповіді на ключові доводи скарги, обмежившись повторенням висновків суду першої інстанції, що свідчить про формальний розгляд справи;
- не досліджено і не надано правової оцінки обставинам видачі дубліката виконавчого листа. Оскільки рішення суду вже виконане, дублікат виконавчого листа не створює нових виконавчих правовідносин;
- Верховний Суд неодноразово зазначав, що дублікат виконавчого листа лише відтворює зміст первісного документа і не породжує нових прав та обов`язків (див. постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 361/5148/16-ц, від 27 січня 2021 року у справі № 755/10019/17, від 03 березня 2021 року у справі № 201/1321/19);
- виконавче провадження, закінчене постановою державного виконавця, не може бути поновлене або відкрите повторно, оскільки це призводить до подвійного виконання одного судового рішення;
- на момент відкриття нового виконавчого провадження діяли судові рішення у справі № 761/44907/24, якими ОСОБА_2 заборонено наближатися до матері та дитини, тому виконати рішення суду про участь батька у спілкуванні з дитиною було об`єктивно неможливо;
- стягувач ОСОБА_2 не звертався до державного виконавця із заявою про поновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1, яке було закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»;
- повторне відкриття виконавчого провадження без ухвали суду про його поновлення не допускається;
- державний виконавець Личик Ю. М. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_2 без правових підстав, що є грубим порушенням закону та перевищенням його повноважень;
- рішення про визначення способу участі одного з батьків у спілкуванні з дитиною є разовим у виконанні, тобто воно вважається виконаним у момент, коли сторони почали реалізовувати визначений судом порядок спілкування, що підтверджується актами державного виконавця та постановою про закінчення виконавчого провадження;
- закінчене виконавче провадження не підлягає повторному відкриттю, навіть якщо рішення має тривалий характер, оскільки повторне виконання порушує принцип остаточності судових рішень.
9. 28 лютого 2026 року ОСОБА_1 подала до суду додаткові пояснення, які просить врахувати під час розгляду справи.
ІV. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
10. 22 грудня 2025 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні цієї скарги, залишивши рішення судів попередніх інстанцій без змін. Мотивував наступним:
- у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 добровільно не виконувала рішення суду, ОСОБА_2 отримав виконавчий лист у справі № 759/1382/19 та подав його на виконання до Бердянського ВДВС;
- в межах виконавчого провадження № 62694556 через невиконання рішення суду державний виконавець накладав штрафи на ОСОБА_1 , виносив постанови про обмеження її в праві керування транспортними засобами, вносив до суду подання про обмеження її у виїзді за кордон, яке було задоволено;
- на підставі заяви Святошинського ВДВС у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення правоохоронними органами розпочато кримінальне провадження від 27 жовтня 2020 року № 62020100000002165 за частиною другою статті 382 Кримінального кодексу України;
- 04 серпня 2021 року головним державним виконавцем Бердянського ВДВС відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1;
- у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України вказане виконавче провадження залишилося у Бердянському ВДВС на території м. Бердянська, яке на теперішній час є окупованим, тому ОСОБА_2 не має змоги його поновити;
- відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 02 грудня 2025 року ОСОБА_3 перетнув державний кордон України 17 грудня 2024 року та до теперішнього часу не повернувся до України;
- оскільки ОСОБА_2 не бачить і не чує свого сина вже 1,5 роки після того, як його було викрадено 23 серпня 2024 року організованою групою осіб із застосуванням сили, він пред`явив виконавчий лист у справі № 759/1382/19 до Святошинського ВДВС у м. Києві для виконання, тобто у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання ОСОБА_1 .
V. Рух справи у суді касаційної інстанції
11. 14 листопада 2025 року ОСОБА_1 подала дві касаційні скарги на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, які є аналогічними за змістом, тому Верховний Суд їх розглядає як одну.
12. Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
13. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 25 грудня 2025 року.
14. Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.
VІ. Фактичні обставини, встановлені судами 
15. Постановою Верховного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 759/1382/19 визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його вихованні.
16. 01 липня 2021 року Святошинський районний суд міста Києва видав виконавчий лист у справі № 759/1382/19.
17. Цей виконавчий лист ОСОБА_2 пред`явив до Бердянського ВДВС до примусового виконання, в зв`язку з чим державний виконавець 04 серпня 2021 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1.
18. 04 лютого 2022 року постановою заступника начальника Бердянського ВДВС Ткаля Д. О. закінчено виконавче провадження за заявою стягувача ОСОБА_2 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
19. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року у справі № 761/44907/24, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року та постановою Верховного Суду від 29 травня 2025 року, видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , встановлено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього наступні обов`язки: заборона наближатися на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих осіб - ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 , а також до будь-якого іншого місця їхнього перебування; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.
20. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року видано дублікат виконавчого листа на підставі постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 759/1382/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
21. 02 червня 2025 року державний виконавець Святошинського ВДВС у м. Києві Личик Ю. М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі дубліката виконавчого листа, виданого 28 травня 2025 року у справі № 759/1382/19, у якому зазначено про: можливість зустрічей кожної першої і третьої суботи та неділі з 11:00 години суботи до 19:30 годин неділі за місцем проживання дитини з матір`ю; можливість спільного відпочинку один календарний тиждень влітку та один календарний тиждень в зимовий період під час відпустки батька без присутності або у присутності матері дитини; можливість спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня, що забезпечує гармонійний і здоровий розвиток дитини; можливість спільного святкування у непарні роки наступних свят: Нового року (31 грудня) з 20:00 години до 19:00 години наступного дня після свят, Різдва Христового (7 січня), Пасхи (Великодня), Трійці; можливість спільного святкування дня народження батька (ІНФОРМАЦІЯ_2).
VІІ. Позиція Верховного Суду
22. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК), Верховний Суд зазначає таке.
23. Верховний Суд враховує, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
24. Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
25. У пункті 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців є однією з засад виконавчого провадження.
26. За змістом статті 447 ЦПК, частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.
27. Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
28. У цій справі ОСОБА_1, звертаючись до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця, посилалася на те, що останній незаконно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, не перевіривши обставини фактичного виконання судового рішення, та протиправно розпочав знову виконавче провадження, щодо якого вже винесено постанову про його закінчення, що прямо заборонено частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
29. Відмовляючи у задоволенні скарги, суди виходили з того, що дії державного виконавця, який відкрив виконавче провадження на підставі заяви стягувача, були правомірними та відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
30. Колегія суддів не погоджується з висновками судів з огляду на таке. 
31. Особливості примусового виконання судових рішень передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
32. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
33. Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
34. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).
35. Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, передбачений у статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
36. Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувана з дитиною в порядку, визначеному рішенням суду. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею (частини перша, п`ята, шоста статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження»).
37. Згідно з пунктом 11 розділу IХ Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про встановлення побачення з дитиною з підстави, передбаченої пунктом 9 статті 39 Закону, до державного виконавця надійшла заява про відновлення виконавчого провадження у зв`язку із перешкоджанням боржником побаченню стягувача з дитиною, державний виконавець виносить постанову про відновлення виконавчого провадження.
38. З огляду на вказані норми права (див. пункти 36-37) після закінчення виконавчого провадження стягувач у разі, якщо боржник перешкоджає його побаченням з дитиною, має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. На підставі такої заяви стягувача державний виконавець виносить постанову про відновлення виконавчого провадження. Закон не передбачає у такому разі ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження.
39. Матеріали справи не містять доказів того, що державний виконавець виносив постанову про відновлення виконавчого провадження, що суперечить приписами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції (див. пункти 36-37).
40. Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, суди неправильно застосували статтю 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та пункт 11 розділу IХ Інструкції.
41. Таким чином, оскаржувані судові рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 в цій частині.
42. Задоволення вимоги про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження повністю відновлює порушені у виконавчому проваджені права ОСОБА_1 . Її задоволення охоплює вимогу про зобов`язання державного виконавця усунути порушення у виконавчому провадженні, яка скаржницею не конкретизована, а тому у її задоволенні слід відмовити.
VІІІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
43. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
44. Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм права, касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення скарги, що відповідатиме статті 412 ЦПК.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 415, 416, 419, 447, 451 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення скарги.
3. Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Ю. М. від 02 червня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.
4. В іншій частині вимог скарги відмовити.
5. З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року та постанова Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко