РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 	справа № 580/6696/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - відповідач) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Черкаській області, в якому просить:
- визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шевченка Артема Андрійовича від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78255385 із примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-28134-50-У, що видана 27.02.2025 Головним управлінням Державної податкової служби України у Черкаській області;
- зобов`язати старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шевченка Артема Андрійовича повернути ГУ ДВС України у Черкаській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-28134-50-У, що видана 27.02.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-28134-50-У, що видана 27.02.2025 Головним управлінням Державної податкової служби України у Черкаській області не відповідає вимогам пункту 7 статті 4 Закону Укроїни «Про виконавче провадження», оскільки у ній не зазначено відомостей про строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а тому державний виконавець повинен був повернути постанову третій особі без виконання, натомість неправомірно виніс оскаржувану постанову.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав.
Третя особа пояснення щодо спірних правовідносин не подала.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Головне управління ДПС України у Черкаській області направило до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на виконання вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.02.2025 №Ф-28134-50-У про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС України у Черкаській області у сумі 12596, 91 грн.
Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевченка Артема Анатолійовича 04.06.2025 відкрито виконавче провадження ВП № 78255385 з виконання вищевказаної вимоги.
Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся до суду.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно пункту 7 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII серед іншого, підлягають примусовому виконанню рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Згідно із частиною 1 статті 12 вказаного Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Водночас, згідно з пунтків 1, 2, 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
В свою чергу, згідно частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Єдиною підставою, якою позивач обгрунтовує позовні вимоги, є те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-28134-50-У, що видана 27.02.2025 Головним управлінням Державної податкової служби України у Черкаській області не відповідає вимогам пункту 7 статті 4 Закону № 1404-VIII, оскільки у ній не зазначено відомостей про строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а тому державний виконавець повинен був повернути постанову третій особі без виконання.
За приписами пункту 7 частини першої статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначається строк пред`явлення рішення до виконання.
У вимозі про сплату боргу у графі 5 вказано, що вимога набрала чинності 11.04.2025, а у пункті 4 - у разі несплати суми боргу, зазначеної у пункті 1 вимоги, ця вимога передається до органу державної виконавчої служби для стягнення у примусовому порядку протягом строку, визначеного Законом №1404-VIII. Вказані обставини сторонами не заперечуються.
З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи позивача стосовно не зазначення у вимозі строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами.
Також, суд зазначає, що державний виконавець не має технічної можливості для з`ясування чинності вимоги контролюючого органу на момент пред`явлення її до виконання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання неправомірною та скасування постанови від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78255385 та зобов`язання державного виконавця повернути ГУ ДВС України у Черкаській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-28134-50-У, що видана 27.02.2025.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на те, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог позивача, судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.
Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 КАС України.

Суддя 	Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ