ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 344/5004/24
провадження № 61-8010св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., 
Ситнік О. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Івано-Франківський відділ Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Парфан Тарас Дмитрович, на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2024 року, постановлену суддею Бородовським С. О., та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, ухвалену колегією у складі суддів Фединяка В. Д., Василишин Л. В., Максюти І. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про скасування розрахунку заборгованості та визначення розміру заборгованості за аліментами.
В обґрунтування позову вказував, що 25 березня 2010 року Сихівський районний суд м. Львова видав виконавчий лист № 2-2803/06 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки від заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 
з 13 квітня 2006 року, до досягнення дитиною повноліття. 
На підставі виконавчого листа N 2-2803/06 Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Сихівський ВДВС) відкрив виконавче провадження ВП № НОМЕР_1. 
26 квітня 2013 року головний державний виконавець Сихівського ВДВС 
Лавришин М. М. винесла постанову, якою закінчено виконавче провадження 
ВП № НОМЕР_1 на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону, чинного на час винесення постанови 
(у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби). У вказаній постанові зазначено про відсутність 
у ОСОБА_1 на 26 квітня 2013 року заборгованості за аліментами.
7 червня 2013 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції міста Києва Клименко О. О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження BП № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину, а 22 лютого 2018 року - про передачу вказаного виконавчого провадження до Сихівського ВДВС.
22 липня 2021 року вказане виконавче провадження передано до відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - ВДВС у місті Івано-Франківську).
Вказував, що згідно з розрахунком заборгованості за аліментами, складеним державним виконавцем ВДВС у місті Івано-Франківську Нагорняком І. Р., сума коштів, яка підлягала стягненню з ОСОБА_1 на 1 липня 2021 року, 
за період з травня 2013 року до травня 2019 року становить 69 200 грн, сума сплачених коштів - 65 294,31 грн.
Постановою державного виконавця ВДВС у місті Івано-Франківську Нагорняка І. Р. від 12 жовтня 2021 року у ВП НОМЕР_2 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2803, виданого Сихівським районним судом 
м. Львова 25 березня 2010 року, закінчено на підставі пункту 9 частини першої 
статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із виконанням виконавчого документа в повному обсязі та відсутністю заборгованості за аліментами.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 5 квітня 2022 року 
у справі № 2-2803/06, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 3 листопада 2022 року, задоволено скаргу ОСОБА_2 . Визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС у місті Івано-Франківську Нагорняка І. Р. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 12 жовтня 2021 року у ВП № НОМЕР_2 та скасовано вказану постанову державного виконавця.
18 грудня 2023 року заявник звернувся до ВДВС у місті Івано-Франківську із заявою про надання розрахунку заборгованості за аліментами. 10 січня 2024 року державний виконавець надіслав позивачу розрахунок заборгованості, згідно з яким вона становить 185 159,02 грн.
Зазначав, що при проведенні розрахунку державний виконавець не врахував аліменти у розмірі 3 975,07 грн, стягнені роботодавцем ТОВ «П.В.К.» за період 
з квітня 2013 року до квітня 2014 року, і самостійно сплачені боржником аліменти протягом 2014-2019 років на загальну суму 69 200 грн.
За таких обставин просив скасувати розрахунок за аліментами, здійснений державним виконавцем ВДВС у місті Івано-Франківську Морозовою Г. Є. 
на 27 грудня 2023 року у розмірі 185 159,02 грн, та провести розрахунок заборгованість за аліментами, які стягуються за виконавчим листом № 2-2803/06, виданим Сихівським районним судом м. Львова 25 березня 2010 року, визначивши її у розмірі 24 707,78 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 22 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Суд першої інстанції керувався тим, що позивач не погоджується з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами, оскільки, на його думку, такий не підтверджений первинними документами, не зазначено розміру доходів боржника за період з квітня 2013 року до квітня 2018 року, джерела доходів, а також щомісячні суми аліментів, які підлягали стягненню. Місцевий суд зазначив, що позовна заява не містить будь-яких вимог до ОСОБА_2 . Отже позивач фактично оскаржує дії державного виконавця, тому йому необхідно звертатися зі скаргою в порядку статті 447 ЦПК України.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Парфаном Т. Д., залишено без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2024 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду про відмову у відкриті провадження у справі на підставі до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У травні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Парфан Т. Д. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року і направити справу до суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 6 червня 
2018 року у справі № 756/13754/14-ц (провадження № 61-8097св18), від 4 вересня 2019 року у справі № 399/343/17-ц (провадження № 61-15169св18), від 5 квітня 
2021 року у справі № 487/4219/20 (провадження № 61-18539св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 308/263/20-ц (провадження № 61-19266св21), за змістом яких спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.
Позиція інших учасників справи
У травні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Прімєрова Н. Г. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала до Верховного Суду два аналогічних за змістом відзива на касаційну скаргу, в яких зазначила про безпідставність її доводів та правильність висновків судів першої і апеляційної інстанцій про неможливість звернення позову ОСОБА_1 в порядку позовного провадження, тому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 3 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
від 6 червня 2018 року у справі N? 756/13754/14-ц (провадження № 61-8097св18), від 4 вересня 2019 року у справі N? 399/343/17-ц (провадження № 61-15169св18), 
від 5 квітня 2021 року у справі N? 487/4219/20 (провадження № 61-18539св20), 
від 16 лютого 2022 року у справі N? 308/263/20-ц (провадження № 61-19266св21) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи
Судами встановлено, що у березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ОСОБА_2 про скасування розрахунку заборгованості та визначення розміру заборгованості за аліментами.
У позові  ОСОБА_1 просив скасувати розрахунок заборгованості за аліментами, проведений державним виконавцем ВДВС у місті Івано-Франківську Морозовою Г. Є. на 27 грудня 2023 року у розмірі 185 159,02 грн, та здійснити розрахунок заборгованість за аліментами, які стягуються за виконавчим листом № 2-2803/06, виданим Сихівським районним судом м. Львова 25 березня 2010 року, 
визначивши її у розмірі 24 707,78 грн
Позиція Верховного Суду, мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзивів на неї, суд дійшов таких висновків.
У частинах першій, третій та восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
У статті 195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 (провадження № 61-15422св20) зазначено: «Оскільки заявник звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах 
від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц, провадження № 14-192цс18; 
від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду 
у постанові від 5 серпня 2020 року у справі №464/6206/18, 
провадження № 61-18142св19. Тобто, у вказаній категорії справ стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18 (провадження № 61-13525св20) викладено висновок, що «спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні».
У справі, яка переглядається,в позовній заяві позивач вказував, що у нього з ОСОБА_2 виник спір з приводу розміру заборгованості зі сплати аліментів та отриманих боржником доходів із урахуванням обставин сплати ним коштів стягувачу через відділення АТ «Укрпошта» (пункти 2 та 5 позовної заяви).
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність між сторонами спору у цій справі з огляду на те, що позивачу ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 7 лютого 2024 року у справі № 344/2034/24, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду 
від 6 березня 2024 року, відмовлено у відкритті провадження за його позовом .
Суд першої інстанції не врахував, що у справі № 344/2034/24 ОСОБА_1 пред`явив позов про скасування розрахунку заборгованості за аліментами та визначення розміру заборгованості виключно до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження 
у справі № 344/2034/24, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керувався тим, що позивач не погоджується з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами, аргументуючи тим, що такий не підтверджений первинними документами, не зазначено розміру доходів боржника за період з квітня 2013 року до квітня 2018 року, джерела доходів, а також щомісячні суми аліментів, які підлягали стягненню; суд врахував, що позовна заява не містить будь-яких доводів стосовно стягувача за виконавчим провадженням ОСОБА_2 , яка не залучена до участі у справі.
При цьому у справі, яка переглядається, суди не врахували, що ОСОБА_1 в цій справі пред`явив позов, в тому числі до ОСОБА_2 , посилаючись на невизнання сплачених ним платежів через відділення АТ «Укрпошта», про що зокрема, свідчить обставини оскарження нею постанови державного виконавця ВДВС у місті Івано-Франківську Нагорняка І. Р. від 12 жовтня 2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 у зв`язку з виконанням виконавчого документа у повному обсязі та відсутністю заборгованості за аліментами.
Враховуючи викладене, позовні заяви  ОСОБА_1 у справі № 344/2034/24 та у справі, яка переглядається, не є аналогічними, про що помилково вказали суди першої та апеляційної інстанцій у справі, яка переглядається.
Суди першої та апеляційної інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06 (провадження № 61-30741св18) та від 5 серпня 2020 року у справі № 646/6206/18 (провадження № 61-18142св19), оскільки 
у вказаних справах заявники зверталися зі скаргами щодо розрахунку заборгованості у порядку виконання судового рішення; про існування спору між боржником і стягувачем не вказували і таким обставинам суди першої та апеляційної інстанцій оцінки не надавали.
При цьому у постанові від 5 квітня 2021 року у справі № 487/4219/20 
(провадження № 61-18539св20) Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про доцільність вирішення вимог про скасування розрахунку заборгованості та зобов`язання вчинити дії у позовному провадженні, з огляду на виникнення між боржником та стягувачем спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів та отриманих боржником доходів.
Про неврахування судами, викладеного у зазначеній постанові Верховного Суду, заявник зазначає у касаційній скарзі.
Відхиляючи посилання позивача на вказану постанову Верховного Суду, місцевий суд помилково зазначив про пред`явлення позову в цій справі виключно з підстав незаконних дій державного виконавця, залишивши поза увагою 
посилання позивача про існування у нього спору зі стягувачем щодо розміру аліментів (пункти 2 та 5 позовної заяви).
Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що виключно стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах, оскільки такий висновок спростовується висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 5 квітня 2021 року у справі № 487/4219/20 (провадження № 61-18539св20), в якій касаційний суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про можливість пред`явлення такого позову саме боржником.
За таких обставини доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові 
від 5 квітня 2021 року у справі № 487/4219/20 (провадження № 61-18539св20), підтверджені під час касаційного перегляду справи.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції не надав належної оцінки змісту позовної заяви, не врахував доводів позивача про існування у нього спору зі стягувачем щодо розміру заборгованості за аліментами та зарахування частини платежів, тому дійшов передчасного висновку про можливість розгляду заявлених у цьому позові вимог виключно у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що справа направляється на розгляд до суду першої інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Парфан Тарас Дмитрович, задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 
2024 року скасувати, справу направити для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточноюі оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік