С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
вул. Максима Кривоноса, 25, м. Київ, 03037; тел. (044) 298-59-37
вул. Грушецька, 1, м. Київ, 03113; тел.: (044) 298-59-52
e-mail: inbox@sl.ki.court.gov.ua, web: https://sl.ki.court.gov.ua
код ЄДРПОУ: 02896762
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/840/26
В справі 760/7670/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина
04 березня 2026 року
Солом`янський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Коробенка С.В.
за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

ІІ. Описова частина
Позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивував тим, що Позивач з 10 квітня 1973 року зареєстрований та постійно проживає у зазначеній квартирі, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Будинок, в якому знаходиться квартира, закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» відповідно до розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 06 травня 2015 року № 279. Позивач є фактичним наймачем квартири та власником особового рахунку на житло.
У квартирі окрім Позивача зареєстровані: його дружина ОСОБА_5 (з 06 червня 1972 року), їх спільна донька ОСОБА_6 (з 16 вересня 1993 року), її діти - ОСОБА_8 (з 15 березня 2001 року) та ОСОБА_7 (з 24 березня 2009 року), а також відповідачі: ОСОБА_2 (з 15 лютого 1983 року), яка є донькою дружини позивача, та її діти - ОСОБА_3 (з 22 лютого 2021 року) та ОСОБА_4 (з 01 лютого 2005 року).
Позивач зазначив, що Відповідачі у квартирі ніколи не проживали та не навідувалися туди, спільного господарства з Позивачем та членами його сім`ї не вели, участі в оплаті комунальних послуг та утриманні жилого приміщення не брали. Реєстрація Відповідачів у квартирі зумовлює збільшення розміру оплати за комунальні послуги, порушує законний інтерес позивача щодо розміру житлової субсидії, а також щодо розміру частки майна за наслідком приватизації квартири. На підтвердження факту непроживання Відповідачів Позивач надав акти про непроживання, складені працівниками КП «Керуюча компанія» від 21 лютого 2022 року, нотаріально засвідчену заяву сусідів від 11 червня 2024 року та письмові пояснення сусідів від 02 березня 2025 року.
Позивач просив суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та стягнути з відповідачів на його користь судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
21 березня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою суду від 26 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
27 червня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», в яких підприємство зазначило, що обстеження житлових приміщень на предмет проживання (непроживання) осіб та складання відповідних актів не відноситься до його компетенції, у зв`язку з чим підприємство не володіє інформацією щодо фактичного проживання осіб у спірній квартирі, та просило слухати справу у відсутності його представника.
03 липня 2025 року до суду надійшли пояснення третіх осіб - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали позовні вимоги та зазначили, що відповідачі ніколи у спірному житловому приміщенні не проживали.
14 липня 2025 року до суду надійшов відзив відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому вони заперечували проти позову, зазначивши, що квартира є єдиним місцем їхньої офіційної реєстрації, іншого житла вони не мають, а їхня відсутність у квартирі відбувалася за усною домовленістю з родичами. Відповідачі вказали, що мають законний інтерес до участі у приватизації жилого приміщення та що позов має ознаки зловживання правом.
15 липня 2025 року до суду надійшли пояснення третіх осіб - ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які підтримали позовні вимоги.
13 серпня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечив твердження відповідачів та наполягав на задоволенні позову.
У судовому засіданні 20 листопада 2025 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві.
У судовому засіданні були допитані свідки. Свідок ОСОБА_9 зазначив, що з ОСОБА_1 у нього нормальні добросусідські відносини, в той час як відповідачів він не знає. Він вказав, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають лише ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ), а більше він не бачив, щоб у квартирі проживали якісь інші особи. Свідок ОСОБА_13 зазначила, що проживає у квартирі АДРЕСА_2 у тому ж будинку, з ОСОБА_1 вони є сусідами з 2023 року, з ним проживає його дружина ОСОБА_11 , а Відповідачів там ніколи не бачила.
Треті особи подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
У судове засідання 04 березня 2026 року жодна зі сторін не з`явилася, від представника позивача та від відповідача ОСОБА_4 надійшли заяви про подальший розгляд справи за їх відсутності.

ІІІ. Мотивувальна частина
Вивчивши письмові докази, заслухавши показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Жиле приміщення являє собою двокімнатну квартиру загальною площею 41,10 кв.м та житловою площею 27,00 кв.м. Будинок, в якому знаходиться квартира, відповідно до розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 06 травня 2015 року № 279, закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва».
Зазначене жиле приміщення було надано в користування ОСОБА_14 06 грудня 1962 року на підставі ордеру на жиле приміщення від 06 грудня 1962 року № 80569 на сім`ю з трьох осіб. Після смерті ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наймачем квартири стала його дружина ОСОБА_15 . Після смерті ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) фактичним наймачем квартири став позивач ОСОБА_1 , який є власником особового рахунку на житло, що підтверджується листом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» від 09 січня 2025 року № 108/38-127.
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі з 10 квітня 1973 року та постійно в ній проживає. Його дружина ОСОБА_5 зареєстрована в квартирі з 06 червня 1972 року. Разом із позивачем у квартирі також зареєстровані та проживають їх донька ОСОБА_6 (з 16 вересня 1993 року) та онуки - ОСОБА_8 (з 15 березня 2001 року) та ОСОБА_7 (з 24 березня 2009 року).
У спірній квартирі також зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 - з 15 лютого 1983 року (донька дружини позивача), ОСОБА_4 - з 01 лютого 2005 року та ОСОБА_3 - з 22 лютого 2021 року (діти ОСОБА_2 ). Обставина реєстрації зазначених осіб підтверджується витягами з реєстру територіальної громади м. Києва.
Матеріалами справи встановлено, що Відповідачі у квартирі ніколи не проживали та не навідувалися туди, спільного господарства з Позивачем та іншими членами його сім`ї не вели, участі в оплаті комунальних послуг та утриманні жилого приміщення не брали, особисті речі у квартирі не зберігали.
Ці обставини підтверджуються: актами про непроживання Відповідачів, складеними 21 лютого 2022 року начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 902 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» Євчуком А.М. у присутності майстра технічної дільниці Даруги В.І. за участі позивача та його сусідів ОСОБА_17 і ОСОБА_9 ; нотаріально засвідченою заявою позивача та його сусідів ОСОБА_18 і ОСОБА_19 від 11 червня 2024 року; поясненнями сусідів ОСОБА_18 та ОСОБА_9 від 02 березня 2025 року, отриманими адвокатом у порядку пункту 7 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , допитаних у судовому засіданні, які підтвердили, що в квартирі проживають лише Позивач та його дружина (Третя особа), а Відповідачів вони ніколи не бачили.
Крім того, листом Солом`янського управління поліції від 17 березня 2025 року №99883-2025 підтверджено, що Відповідачі не зверталися до правоохоронних органів із приводу перешкоджання в користуванні квартирою. Листом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» від 14 березня 2025 року № 108/38-1218 підтверджено, що питання щодо продовження строку збереження за Відповідачами жилого приміщення понад шість місяців у порядку частини другої статті 71 ЖК України ними не порушувалось.
Треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у своїх поясненнях підтримали позовні вимоги та підтвердили, що Відповідачі ніколи у спірному житловому приміщенні не проживали.
Реєстрація Відповідачів у спірній квартирі зумовлює збільшення розміру оплати за комунальні послуги, які нараховуються залежно від кількості зареєстрованих осіб, що зокрема підтверджується листом КП «Київкомунсервіс» від 17 лютого 2025 року № 058/244-5-1167 з розрахунком нарахувань за вивезення побутових відходів за період із липня 2018 року по лютий 2025 року на загальну суму 24837,67 грн, з яких на частку відповідачів припадає 9314,13 грн.
Відповідачі у своєму відзиві заперечували проти позову, зазначивши, що квартира є єдиним місцем їхньої офіційної реєстрації, іншого житла та можливості зареєструватися за іншою адресою вони не мають, а їхня фактична відсутність у квартирі відбувалась за усною домовленістю з родичами. Також Відповідачі посилались на свій законний інтерес до участі у приватизації жилого приміщення та стверджували, що позов має ознаки зловживання правом.
Суд критично оцінює зазначені доводи відповідачів з огляду на наступне.
По-перше, Відповідачі, заперечуючи проти позову, водночас не заперечують самого факту непроживання у спірній квартирі. Навпаки, у своєму відзиві вони прямо зазначили, що не займають житлову площу, не проживають у квартирі та не перешкоджають її користуванню, що лише підтверджує доводи Позивача про тривалу відсутність Відповідачів.
По-друге, Відповідачі не надали жодних доказів поважності причин своєї відсутності у жилому приміщенні понад встановлені законом строки. Твердження про усну домовленість з родичами щодо їхньої відсутності не підтверджено жодними документальними чи іншими доказами. Більш того, треті особи - члени сім`ї Позивача - заперечили існування такої домовленості та підтримали позовні вимоги.
По-третє, посилання відповідачів на статтю 47 Конституції України та статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на інтерес до участі у приватизації, не спростовують встановлених обставин тривалої відсутності без поважних причин. Зазначені норми гарантують право на житло, однак не надають права зберігати формальну реєстрацію без фактичного проживання чи використання такого житла. Право на участь у приватизації мають особи, які постійно проживають у жилому приміщенні відповідно до статей 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому інтерес Відповідачів у приватизації не ґрунтується на фактичному використанні житла.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.
Частиною першою статті 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Системний аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначає суд у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 645/7374/18 (провадження № 61-10094св20), від 11 листопада 2020 року у справі № 619/40/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 760/11141/19, від 12 січня 2021 року у справі № 344/7064/16-ц, від 24 січня 2024 року у справі № 489/2101/23.
Суд також враховує, що чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).
Разом з тим, у даній справі встановлено, що Відповідачі ніколи фактично не проживали у спірній квартирі, не мають із цим житлом достатніх та триваючих зв`язків у розумінні практики ЄСПЛ. Їхня реєстрація має виключно формальний характер і не підтверджена фактичним використанням жилого приміщення для проживання. За таких обставин спірне житло не може вважатися «житлом» Відповідачів у розумінні статті 8 Конвенції, і його визнання таким, що відповідачі втратили право користування ним, не становить непропорційного втручання у їхні права.
Натомість формальна реєстрація Відповідачів у спірній квартирі порушує права та законні інтереси Позивача, гарантовані статтею 8 Конвенції та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції, оскільки покладає на нього додаткові витрати на оплату комунальних послуг, порушує його законний інтерес щодо розміру житлової субсидії та частки майна при приватизації.
Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин суд дійшов висновку, що Позивач належними та допустимими доказами довів факт відсутності Відповідачів у спірному жилому приміщенні понад шість місяців, а відповідачі не довели поважності причин такої відсутності. Навпаки, сукупність встановлених обставин - відсутність факту проживання з моменту реєстрації, відсутність особистих речей у квартирі, несплата комунальних послуг, незвернення до правоохоронних органів з приводу перешкод у користуванні, незвернення із заявою про продовження строку збереження жилого приміщення - свідчить про втрату Відповідачами інтересу до жилого приміщення та про неповажність причин їхньої відсутності.
Виходячи з вимог закону, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. В цьому переліку, серед інших документів, передбачено надання судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Отже, рішення суду є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку.
З урахуванням задоволення позову та відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з Відповідачів підлягають судові витрати, що були понесені Позивачем при зверненні до суду та становлять 3633,60 грн судового збору, тобто по 1 211,20 грн з кожного відповідача.

ІV. Резолютивна частина
Керуючись ст. ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76-82, 109, 110, 141, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд вирішив:
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
2. Стягнути з ОСОБА_2 (на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
4. Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Третя особа: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .
Третя особа: ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 .
Третя особа: ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 .
Третя особа: ОСОБА_8 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 .
Третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», адреса: м. Київ, вул. Левка Мацієвича, 6, код ЄДРПОУ: 35756919.

Суддя: