ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 903/870/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни - особисто, 
Полетило П.С.,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Ленад Груп» - Самолюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 (у складі колегії суддів: Олексюк Г.Є. (головуючий), Гудак А.В. Мельник О.В.)

у справі № 903/870/25

за позовом Фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни 

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Ленад Груп»

про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) Михальчук Л.Л. звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Ленад Груп» (далі - ТОВ «Бест Ленад Груп») про стягнення 1 680 967,00 грн збитків, завданих позивачці порушенням відповідачем умов договору суборенди від 30.09.2024 № ГП/IV/09.24 щодо повернення з оренди частини ділянки (території) з асфальтованим покриттям у такому ж стані, в якому вона була передана в користування.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.11.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Бест Ленад Груп» на користь ФОП Михальчук Л.Л. 1 668 586,00 грн збитків, 20 023,03 грн витрат зі сплати судового збору та 15 266, 88 грн витрат за проведення експертизи. У решті позову відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 10.12.2025 стягнуто з ТОВ «Бест Ленад Груп» на користь ФОП Михальчук Л.Л. 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У решті вимог заяви позивача відмовлено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 рішення Господарського суду Волинської області від 25.11.2025 у частині задоволених позовних вимог скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові про стягнення 1 668 586,00 грн збитків, 15 266,88 грн витрат за проведення експертизи та 20 023,03 витрат зі сплати судового збору відмовлено. Додаткове рішення цього ж суду від 10.12.2025 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви позивача про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. Скасовано вжиті ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі № 903/870/25 заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти в сумі 1 718 875, 91 грн, що належать ТОВ «Бест Ленад Груп» та обліковуються на рахунках в банківських або інших кредитно-фінансових установах, виявлених в ході виконання ухвали суду. Стягнуто з ФОП Михальчук Л.Л. на користь ТОВ «Бест Ленад Груп» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 30 034, 55 грн.
Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у березні 2026 року ФОП Михальчук Л.Л. подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026, а рішення Господарського суду Волинської області від 25.11.2025 та додаткове рішення цього ж суду від 10.12.2025 у справі № 903/870/25 залишити без змін. Стягнути з ТОВ «Бест Ленад Груп» на користь ФОП Михальчук Л.Л. 40 046,06 грн витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги та 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 903/870/25 за касаційною скаргою ФОП Михальчук Л.Л. з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.04.2026.
ТОВ «Бест Ленад Груп» у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків. 
При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 30.09.2024 між ФОП Михальчук Л.Л. (орендар) та ТОВ «Бест Ленад Груп» (суборендар) укладено договір суборенди № ГП/IV/09.24, за умовами якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування частину ділянки (території) з асфальтним покриттям виду IV (далі - територія) для 59 автомобілів, стан якої вказано в акті приймання-передачі (додаток № 1), яке розташоване за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Гірка Полонка, вул. Луцька, 8, відповідно до плану-схеми території (додаток № 2) (пункт 1.1).
Територія, що суборендується, передається суборендарю для її використання за цільовим призначенням, а саме для стоянки транспортних засобів, марки та держномера зазначені в додатку № 4 (пункт 2.1 договору).
Суборендар зобов`язався використовувати територію виключно за призначенням, відповідно до пункту 2.1. договору. У випадку використання території як стоянки, суборендар повинен надати копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ та копію посвідчення водія. ТЗ, який суборендар ставить на суборендовану територію, повинен бути в технічно справному стані без протікань паливно-мастильних матеріалів (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 договору); у випадку погіршення стану асфальтного покриття суборендованої території (визначається орендарем) чи у разі спливу строку дії договору, а також у випадку дострокового його припинення, провести ремонт суборендованої території за власний кошт і здати орендарю суборендовану територію в такому ж стані, в якому вона була передана згідно з гарантійним листом - додаток № 3 до договору (підпункт 5.2.5 пункту 5.2 договору).
30.09.2024 між ФОП Михальчук Л.Л. (орендар) та ТОВ «Бест Ленад Груп» (суборендар) підписано акт приймання-передачі об`єкта суборенди (додаток № 1 до договору), відповідно до пункту 1 якого орендар передав, а суборендар прийняв відповідно до пункту 1.1. договору частину ділянки (територію) з асфальтним покриттям. У пункті 3 акта встановлено, що площа суборендованої території становить___ кв. м. Згідно з пунктом 4 акта стан території, що суборендується: придатна для експлуатації за її цільовим призначенням, непошкоджена, без мастильних плям.
Відповідно до гарантійного листа від 30.09.2024 ТОВ «Бест Ленад Груп» гарантувало, що в разі розірвання договірних відносин за договором суборенди від 30.09.2024 № ГП/IV/09.24 або по закінченню терміну дії даного договору, частина ділянки (території) з асфальтним покриттям, що суборендується, буде передана орендарю відповідно до акта здачі приймання. У разі здійснення відповідачем будь-яких робіт або незадовільної експлуатації, що призвело до погіршення стану суборендованої території, відповідач зобов`язався провести наступні роботи, а саме: провести ремонт покриття території методом асфальтування; вивести мастильні плями (якщо такі будуть наявні).
У листі від 13.11.2024 № 214 ФОП Михальчук Л.Л. повідомила ТОВ «Бест Ленад Груп» щодо наявності факту порушень умов договору та просила протягом 7 робочих днів з моменту отримання листа вжити заходи для очищення території від мастильних плям.
У відповідь на цей лист ТОВ «Бест Ленад Груп» у листі від 20.11.2024 повідомило, що з допомогою спеціальних миючих засобів здійснено прибирання, дії щодо очищення забрудненої мастильними плямами території. Ефект відповідно до інструкції з використання зазначених засобів буде наявний протягом декількох днів.
09.05.2025 між ФОП Михальчук Л.Л. (орендар) та ТОВ «Бест Ленад Груп» (суборендар) підписано акт здачі-приймання об`єкта суборенди (додаток № 5 до договору), відповідно до якого суборендар повернув, а орендар прийняв відповідно до пункту 7.3 договору частину ділянки (територію) з асфальтним покриттям (пункт 1); під час огляду зафіксовано наявність пошкоджень, а саме: локальні забруднення по всій території у вигляді слідів мастильних матеріалів (фотодокази долучені до акта) (пункт 3).
ФОП Михальчук Л.Л. звернулася із листом від 01.05.2025 № ГП/93/25 до ФОП Гордійчук С.І. із запитом щодо прорахунку площі для відновлення асфальтного покриття території підприємства, пошкодженого внаслідок забруднень паливно-мастильними матеріалами (антифриз, дизельного палива, моторного масла, ADBLUE тощо), за адресою: вул. Луцька, 8, с. Гірка Полонка, Луцького району.
У відповідь на цей лист ФОП Гордійчук С.І. надала комерційну пропозицію (лист вих. №17 від 22.05.2025), за якою позивачці запропоновано виконати роботи з відновлення асфальтного покриття території підприємства, пошкодженого внаслідок забруднень паливно-мастильними матеріалами (антифриз, дизельного палива, моторного масла, тощо), за адресою: вул. Луцька, 8, с. Гірка Полонка, Луцького р-ну, за ціною 1 668 586,00 грн без ПДВ. Додатково надано проєкт договору та відповідні розрахунки.
У подальшому між ФОП Михальчук Л.Л. та ФОП Гордійчук С.І. укладено договір щодо відновлення асфальтного покриття, у межах виконання якого ФОП Гордійчук С. І. попередньо підготовлено: договірну ціну, локальний кошторис на будівельні роботи № 02-01-01, підсумкову відомість ресурсів до локального кошторису № 02-01-01.
Згідно з наведеними документами вартість робіт з відновлення асфальтного покриття території підприємства, пошкодженого внаслідок забруднень паливно-мастильними матеріалами (антифриз, дизельного палива, моторного масла, ADBLUE тощо), за адресою: вул. Луцька, 8, с. Гірка Полонка, Луцького р-ну, становить 1 668 586,00 грн; площа забруднення 1950 кв. м. 
ФОП Михальчук Л.Л. звернулася до Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз м. Луцьк із заявою про проведення будівельно-технічної експертизи від 23.05.2025 № ГП/99/25. На вирішення експертизи просила поставити питання: чи відповідає кошторис на будівельні роботи № 02-01-01 «Відновлення асфальтованого покриття території підприємства, пошкодженого внаслідок забруднення паливно-мастильними матеріалами (антифриз, дизельне паливо, моторне масло тощо)» за адресою: вул. Луцька, 8, с. Гірка Полонка, Луцький р-н, Волинська обл., вимогам чинних будівельних норм, стандартів і нормативних документів у сфері будівництва та дорожнього господарства?
До заяви долучено: копії кошторисної документації, комерційної пропозиції, договору, листа-запиту від ФОП Михальчук Л. Л., фотоматеріали, виписки. 
На підставі укладеного між ФОП Михальчук Л. Л. та Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України договору від 04.06.2025 № 25-2396-Е та проведеної оплати в розмірі 15 266,88 грн, проведено судову будівельну технічну експертизу. 
Відповідно до висновку судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (Волинське відділення) від 12.08.2025 № 2396-Е за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що локальний кошторис на будівельні роботи № 02-01-01 «Відновлення асфальтового покриття території підприємства, пошкодженого внаслідок забруднення паливно-мастильними матеріалами (антифриз, дизельне паливо, моторне масло тощо)» за адресою: вул. Луцька, 8, с. Гірка Полонка, Луцький р-н, Волинська обл., відповідає вимогам чинних будівельних норм, стандартів і нормативних документів у сфері будівництва та дорожнього господарства.
ФОП Михальчук Л.Л. звернулася до суду з позовом до ТОВ «Бест Ленад Груп» про стягнення збитків у розмірі 1 680 967,00 грн, завданих позивачці неналежним виконанням відповідачем умов договору суборенди від 30.09.2024 № ГП/IV/09.24 щодо повернення частини ділянки (території) з асфальтованим покриттям в такому ж стані, в якому вона була передана в користування.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково та мотивував таке рішення тим, що ТОВ «Бест Ленад Груп», порушуючи зобов`язання за договором суборенди від 30.09.2024 № ГП/IV/09.24, неналежно експлуатувало суборендовану територію та пошкодило асфальтне покриття на цій території, чим завдало ФОП Михальчук Л.Л. матеріальних збитків у розмірі 1 668 586,00 грн. Водночас суд вважав недоведеними позовні вимоги в розмірі 12 378,00 грн щодо вартості ламп та їх монтажу, тому відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок протиправних дій відповідача, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку, позивачці завдано збитків унаслідок пошкодження асфальтного покриття та у вигляді витрат, які позивачка мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто проведення додаткових витрат для відновлення асфальтного покриття за адресою вул. Луцька,8, с. Гірка Полонка, пошкодженого внаслідок забруднень паливно-мастильними матеріалами.
Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви ФОП Михальчук Л.Л. щодо судових витрат, суд першої інстанції урахував часткове задоволення позову, виходив із засад розумності і справедливості, доведеності документально розміру судових витрат та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру таких витрат із первинно заявлених позивачем до стягнення з відповідача 30 000,00 грн до суми 15 000,00 грн.
Суд апеляційної інстанції скасував рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позовних вимог і стягненні судових витрат з тих підстав, що позивачкою у встановленому законом порядку не доведено наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді збитків, зокрема апеляційний суд зазначив, що позивачкою не доведено площу ділянки (території) з асфальтним покриттям, яка передавалася відповідачу в користування на підставі договору суборенди, її місце розташування та розмір її забруднення. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутній договір оренди (чи інший правочин), на підставі якого у позивачки виникло право користування орендованим майном, та відповідно право укладати договір суборенди від 30.09.2024 № ГП/IV/09.24, що позбавляє суд апеляційної інстанції встановити обставини дотримання сторонами положень статті 8 Закону України «Про оренду землі» при укладенні договору суборенди. Водночас суд зауважив на відсутності в матеріалах справи доказів державної реєстрації договору суборенди та права суборенди земельної ділянки.
У поданій касаційній скарзі ФОП Михальчук Л.Л. в обґрунтування підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції послалася на те, зокрема, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору неправильно застосував положення статей 8, 15 Закону України «Про оренду землі» без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 916/4568/23, від 04.03.2025 у справі № 916/4116/23, від 16.01.2025 у справі № 916/4115/23, від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23.
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові неправильно застосував статтю 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) без урахування висновку щодо застосування цієї норми, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 та постанові Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19.
Суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення статті 22 ЦК, не врахував, що наданими позивачкою доказами належним чином підтверджено саме розмір реальних збитків у розумінні пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК як витрат, які особа мусить здійснити для відновлення свого порушеного права.
Також ФОП Михальчук Л.Л. послалася на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 2 статті 623 ЦК у випадку, коли за договором оренди (суборенди) передавалась у володіння та користування територія з асфальтним покриттям, площа якої не була встановлена у договорі та актах прийому-передачі, однак фактичне користування якою здійснювалося згідно з планом-схемою та кількості автомобілів, які на цій ділянці були розміщені. У зв`язку з цим, на думку позивачки, виникає необхідність формування Верховним Судом правового висновку щодо правильного застосування частини 2 статті 623 ЦК, зокрема стосовно того, чи може у такій ситуації належним та достатнім способом доказування розміру збитків з боку кредитора вважатися подання кошторисної документації, складеної на підставі фактичної площі пошкодженої території, визначеної за планом-схемою, за відсутності прямо зафіксованої площі в договорі та актах приймання передачі.
За доводами касаційної скарги ФОП Михальчук Л.Л., Верховний Суд має надати правову оцінку та підтвердити, чи може вважатися належним засобом доказування розміру збитків сукупність таких дій кредитора: фіксація пошкоджень у підписаному сторонами акті здачі-приймання із фотодоказами; визначення фактичної площі пошкодженої території відповідно до план-схеми користування; отримання комерційної пропозиції та складання локального кошторису на відновлювальні роботи; укладення договору на виконання таких робіт, а також підтвердження обґрунтованості та відповідності кошторисної документації вимогам чинних будівельних норм шляхом проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Відповідно до статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.
Статтею 610 ЦК передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (стаття 611 ЦК).
Відповідно до статті 22 ЦК саме особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2 статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК, чинного на час виникнення спірних правовідносин).
Положеннями статей 224, 225 ГК врегульовані питання відшкодування збитків, склад та розмір відшкодування збитків.
Так, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема,: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною (частина 1статті 225 ГК).
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. 
Відсутність хоча б одного із указаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Відповідно до закріпленого у статтях 2, 13, 74 ГПК принципу змагальності сторін кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, та, водночас, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 ГПК).
Наявність підстав для стягнення збитків та їх розмір, протиправність поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню позивачем (аналогічний за змістом висновок наведено в постанові Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, на яку послалася скаржниця в обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК).
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції з огляду на положення статей 8, 15 Закону України «Про оренду землі» зауважив, що у цьому випадку важливе значення для визначення розміру заподіяних збитків має факт встановлення площі ділянки (території) з асфальтним покриттям, яка була передана в користування відповідачу, та на якій здійснено забруднення, а також її місце розташування, оскільки визначення площі ділянки (території) впливає на розмір збитків.
При цьому суд апеляційної інстанції установив такі фактичні обставини, на підставі яких дійшов відповідних висновків:
- умовами договору суборенди від 30.09.2024 № ГП/IV/09.24 сторони не визначили площу об`єкта оренди - частини ділянки (території) з асфальтним покриттям, яка передавалася ТОВ «Бест Ленад Груп» у строкове платне користування; така площа також не була визначена і в акті приймання-передачі об`єкта суборенди від 30.09.2024, який підписаний сторонами; 
- план-схема території, яка є додатком № 2 до договору суборенди від 30.09.2024 № ГП/IV/09.24, також не підтверджує площу об`єкта оренди;
- у підпункті 5.3.5 пункту 5.3 договору суборенди № ГП/IV/09.24 від 30.09.2024 сторони передбачили, що у випадку пошкодження асфальтного покриття орендаря суборендарем та відмови останнього від усунення цього пошкодження, орендар має право створювати власну комісію щодо визначення об`ємів, кількості пошкоджень, встановлювати суму завданих збитків та терміни, в які суборендар зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду, які будуть відображенні в акті невиконання умов договору, а пунктом 8.6 цього договору передбачено, що у разі пошкодження асфальтного покриття суборендованої території, прийнятої по акту приймання-передачі та нанесення інших збитків орендарю з вини суборендаря, суборендар відшкодовує завдані збитки. Сума збитків може встановлюватися незалежною експертною оцінкою пошкодженого майна та цінностей, якщо воно не є явним, на розсуд орендаря;
- у матеріалах справи відсутні докази виконання позивачкою умов підпункту 5.3.5 пункту 5.3 договору суборенди від 30.09.2024 № ГП/IV/09.24 щодо створення комісії для визначення об`ємів, кількості пошкоджень та встановлення суми завданих збитків, термінів їх відшкодування, що вказувалося б у акті невиконання умов договору;
- у матеріалах справи відсутні докази проведення незалежної експертної оцінки забрудненої площі ділянки (території) з асфальтним покриттям згідно з пунктом 8.6 договору;
- за актом здачі-приймання об`єкта суборенди від 09.05.2025 відповідач повернув, а позивачка прийняла частину ділянки (територію) з асфальтним покриттям у стані, придатному до експлуатації відповідно до її цільового призначення, при цьому у акті було зафіксовано лише локальні забруднення по всій території у вигляді слідів мастильних матеріалів;
- у цьому випадку розрахунок площі забрудненої території проводився ФОП Гордійчук С.І., якою у межах укладеного з ФОП Михальчук Л.Л. договору щодо відновлення асфальтного покриття, було надано: договірну ціну, локальний кошторис на будівельні роботи № 02-01-01, підсумкову відомість ресурсів до локального кошторису № 02-01-01, при цьому площа робіт - 1950 кв. м, визначена лише в локальному кошторисі на будівельні роботи № 02-01-01, із чого зроблено розрахунок збитків;
- ФОП Михальчук Л.Л. не дотрималася порядку визначення збитків у зв`язку із забруднення ділянки (території) з асфальтним покриттям, який встановлений у договорі суборенди від 30.09.2024 № ГП/IV/09.24, тому визначення позивачкою площі забруднення ділянки в розмірі 1950 кв. м згідно з укладеним між ФОП Михальчук Л.Л. та ФОП Гордійчук С.І. договором щодо відновлення асфальтного покриття, наданих останньою договірної ціни, локального кошторису на будівельні роботи № 02-01-01, підсумкової відомості ресурсів до локального кошторису № 02-01-01, а також зазначення про необхідність відновлення асфальтованого покриття у спосіб улаштування нового покриття, є необґрунтованими, не підтверджено належними доказами та суперечить умовам договору суборенди щодо порядку визначення наявності та розміру заподіяних збитків; 
- предметом експертного дослідження згідно з висновком експертизи від 12.08.2025 № 2396-Е було визначення відповідності кошторисно-будівельної документації вимогам чинних будівельних норм, стандартів і нормативних документів у сфері будівництва та дорожнього господарства, тому цей висновок експертизи від 12.08.2025 № 2396-Е не підтверджує заявлений у справі розмір збитків, оскільки такий розмір чи правильність його нарахування експертом не визначався;
- будь-яких інших доказів на підтвердження факту заподіяння збитків та їх розміру позивачка у встановленому процесуальним законом порядку не надала, як і не довела площу ділянки (території) з асфальтним покриттям, яка передавалася відповідачу в користування на підставі договору суборенди, її місце розташування та розмір її забруднення.
З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, відповідно до встановлених фактичних обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не доведення позивачкою у встановленому порядку тих обставин, які відповідно до наведених норм права є підставою для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків у заявленому розмірі.
При цьому суд апеляційної інстанції надав оцінку поданим сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень доказам, наявним у матеріалах справи, з урахуванням принципів належності, допустимості, достовірності та вірогідності. 
Такі висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам щодо застосування статті 22 ЦК при вирішенні спорів з відшкодування збитків, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 та постанові Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19.
Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень статей 8, 15 Закону України «Про оренду землі» та не врахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладених у постановах від 14.01.2025 у справі № 916/4568/23 (позов про визнання недійним договору оренди майна та зобов`язання звільнити земельну ділянку), від 04.03.2025 у справі № 916/4116/23 (позов про визнання недійним договору оренди майна та зобов`язання звільнити земельну ділянку), від 16.01.2025 у справі № 916/4115/23 (позов про визнання недійним договору оренди майна та зобов`язання звільнити земельну ділянку), від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23 (про стягнення заборгованості з орендних платежів, пені, 3 % річних та інфляційних втрат), не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, правовідносини у цих справах не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, а, по-друге, підставою для відмови в позові у справі, що розглядається, було саме не доведення позивачкою обставин - наявності всіх складових правопорушення, з якими законодавство пов`язує застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Таким чином підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження під час розгляду касаційної скарги ФОП Михальчук Л.Л.
Щодо підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, Суд зазначає таке.
Як свідчить зміст пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК, ця норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. 
Так, у касаційній скарзі ФОП Михальчук Л.Л. послалася на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 2 статті 623 ЦК у випадку, коли за договором оренди (суборенди) передавалась у володіння та користування територія з асфальтним покриттям, площа якої не була встановлена у договорі та актах прийому-передачі, однак фактичне користування якою здійснювалося згідно з планом-схемою та кількості автомобілів, які на цій ділянці були розміщені. У зв`язку з цим, на думку позивачки, виникає необхідність формування Верховним Судом правового висновку щодо правильного застосування частини 2 статті 623 ЦК, зокрема стосовно того, чи може у такій ситуації належним та достатнім способом доказування розміру збитків з боку кредитора вважатися подання кошторисної документації, складеної на підставі фактичної площі пошкодженої території, визначеної за планом-схемою, за відсутності прямо зафіксованої площі в договорі та актах приймання передачі.
Як зазначалося вище, суд апеляційної інстанції установив, що в матеріалах справи відсутні, а позивачкою у встановленому процесуальним законом порядку не надано доказів, які підтверджують обставини заподіяння відповідачем позивачці збитків у заявленому розмірі, позаяк позивачкою не дотримано порядку визначення збитків у зв`язку із забруднення ділянки (території) з асфальтним покриттям, який встановлений у договорі суборенди від 30.09.2024 № ГП/IV/09.24 (створення комісії щодо визначення об`ємів, кількості пошкоджень, встановлення суми завданих збитків та терміни, в які суборендар зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду, які будуть відображенні в акті невиконання умов договору; проведення незалежної експертної оцінки пошкодженого майна), а подані нею докази не дають суду можливості визначити наявність та розмір заподіяних збитків.
ФОП Михальчук Л.Л. у касаційній скарзі, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування наведених норм, фактично окреслює лише межі правовідносин, в яких, на її думку, відсутній висновок суду касаційної інстанції. Касаційна скарга за своїм змістом фактично зводиться до незгоди позивачки з наданою судом апеляційної інстанції оцінкою встановлених обставин справи щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої у пункті 3 частини 2 статті 287 ГПК, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що касаційна скарга загалом не містить відповідних доводів щодо необхідності формування висновку щодо застосування наведених позивачкою норм права у подібних правовідносинах, а лише зводиться до викладення такого висновку у тому формулюванні, як це необхідно позивачці в межах конкретної справи, та надання іншої оцінки доказам, на підставі яких суд апеляційної інстанції установив фактичні обставини справи, що стали підставою для відмови в задоволенні позову, переоцінка яких виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК.
За таких обставин підстава касаційного оскарження судового рішення, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.
Інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 2 статті 287 ГПК, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін. 
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржницю.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 у справі № 903/870/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв 

І.С. Міщенко