П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/29340/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П., 
судді – Джабурія О.В.,
судді – Вербицької Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Андрухівим В.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНСТОР УКРАЇНА» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, –

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «САНСТОР УКРАЇНА» (далі – Позивач, ТОВ «САНСТОР УКРАЇНА») до Головного управління ДПС в Одеській області (далі – Відповідач-1, ГУ ДПС в Одеській області), Державної податкової служби України (далі – Відповідач-2, ДПС України) із вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних голови комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС в Одеській області № 11128399/45154482 від 28.05.2024 року;
- зобов`язати ДПС України зареєструвати податкову накладну від 02.05.2024 року за № 58 на суму 161 422, 08 грн. (в тому числі ПДВ 26 903, 68 грн.) в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання, а саме 02.05.2024 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 року позов задоволено, а саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН голови комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН ГУ ДПС в Одеській області № 11128399/45154482 від 28.05.2024 року;
- зобов`язано ДПС України зареєструвати податкову накладну ТОВ «САНСТОР УКРАЇНА» від 02.05.2024 року за № 58 на суму 161 422, 08 грн. (в тому числі ПДВ 26 903, 68 грн.) в ЄРПН датою її фактичного подання на реєстрацію до ЄРПН.
- стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТОВ «САНСТОР УКРАЇНА» суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422, 40 грн..
22.12.2025 року за допомогою системи «Електронний суд» до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника Позивача – адвоката Мазур І.О. про ухвалення додаткового рішення, оскільки при ухваленні рішення від 15.12.2025 року судом не було вирішено питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Тому просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТОВ «САНСТОР УКРАЇНА» витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи № 420/29340/24 в суді першої інстанції в розмірі 12 000, 00 грн..
Додатковим рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 року по справі № 420/29340/24 заяву представника Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області на користь ТОВ «САНСТОР УКРАЇНА» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн..
Не погодившись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) суд першої інстанції припустився порушень як норм процесуального, так і норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат, тому просить скасувати його повністю та ухвалити нове судове рішення прийняти нову постанову, якою зменшити Позивачу розмір витрат на правничу допомогу до 3 028, 00 грн..
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення без змін з огляду на таке.
За змістом статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Із вказаної статті слідує, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
В даному випадку підставою для ухвалення додаткового рішення по цій справі стало вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн., понесених Позивачем за час розгляду справи по суті, у порядку ст. 139 КАС України.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Як визначено ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.ч. 1 та 2 ст. 134 КАС України).
Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 6 та 7 ст. 134 КАС України).
За змістом ч.ч. 7 та 9 ст. 139 КАС України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2019 року по справі № 810/2760/17.
Так, в даному випадку, як вбачається із заяви, представником Позивача заявлені вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних із правовою допомогою, отриманою від адвоката на загальну суму 12 000 грн..
Розглянувши заяву представника Позивача, суд першої інстанції дійшов, врахувавши критерії реальності, розумності та співмірності розміру судових витрат із: складністю справи (виходячи з предмету судового розгляду – справа незначної складності) та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, дійшов висновку, що співмірним за вказаними критеріями розміром судових витрат Позивача на надання йому професійної правничої допомоги є сума 10 000 грн.. При цьому суд зазначив, що стягнення витрат на правничу допомогу у більшому ніж у сумі 8 000 грн. не відповідатиме наведеному критерію співмірності, а також становитиме надмірний тягар для Відповідача, тому дійшов висновку про зменшення суми витрат на правничу допомогу Позивача за клопотанням Відповідача до 8 000 грн..
В даному випадку, в межах цієї справи, Відповідачем подано апеляційну скаргу на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 року саме в частині задоволення клопотання представника Позивача.
У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в частині задоволення клопотання представника Позивача.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із правовою допомогою адвоката, колегія суддів виходить з наступного.
Так, як з`ясовано колегією суддів, в даному випадку в межах цієї справи предметом спору є перевірка правомірності рішення податкового органу про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Таким чином, судом першої інстанції здійснено розгляд даної справи, як справи незначної складності, за правилами спрощеного позовного провадження.
З огляду на матеріали справи з`ясовано, що на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу представником Позивача надано Договір про надання правової допомоги № 211 від 11.03.2024 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ГОЛДРЕЙН ПАРТНЕРС» (як Виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНСТОР УКРАЇНА» (як Клієнтом), за умовами якого Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.
09.09.2024 року між Адвокатським об`єднанням «ГОЛДРЕЙН ПАРТНЕРС» (як Виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНСТОР УКРАЇНА» (як Клієнтом) до Договору про надання правової допомоги № 211 від 11.03.2024 року укладено Додаткову угоду № 1, якою деталізовано зазначено предмет адміністративного спору, в межах яких Виконавець надає Клієнту правову допомогу.
На виконання умов Договору про надання правової допомоги № 211 від 11.03.2024 року та Додаткової угоди № 1 від 09.09.2024 року Виконавцем складено Акти виконаних робіт, а саме за № 001184 від 09.09.2024 року та за № 001227 від 17.10.2024 року.
Відповідно до Акту виконаних робіт № 001184 від 09.09.2024 року Виконавцем було надано Клієнту наступні види правничих послуг та їх розмір:
- підготовка позову про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних голови комісії Головного управління ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 11128399/45154482 від 28.05.2024 року та зобов`язання ДПС України зареєструвати податкову накладну ТОВ «САНСТОР УКРАЇНА» № 58 від 02.05.2024 року на суму 161 422, 08 (ПДВ 26 903, 68) – 6 000 грн..
Згідно Акту виконаних робіт № 001227 від 17.10.2024 року Виконавцем було надано Клієнту наступні види правничих послуг та їх розмір:
- підготовка процесуального документу: підготовка та подача додаткових пояснень ТОВ «САНСТОР Україна» у справі № 420/29340/24 – 3 години – 6 000 грн..
Отже, розмір наданих послуг складає – 12 000 грн..
На підтвердження сплати за надані Виконавцем правничі послуги до суду надано платіжну інструкцію № 1443 від 10.09.2024 року на суму 6 000 грн. та платіжну інструкцію № 1740 від 17.10.2024 року на суму 6 000 грн..
Дослідивши матеріали справи, враховуючи предмет позову, зміст і характер наданих послуг, оскільки справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, з огляду на незначну складність спору та невеликий обсяг доказів, судова колегія погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є розмір 8 000 грн..
На переконання колегії суддів саме такий розмір є співмірним відповідно до критеріїв, визначених у частині 5 статті 134 КАС України, а тому немає підстав для задоволення скарги ГУ ДПС в Одеській області та скасування додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 року по справі № 420/29340/24.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 року по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНСТОР УКРАЇНА» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька