П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
——————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/788/26	

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,
за часті секретаря – Жигайлової О.Е.
за участі представника апелянта – Гуртової К.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про визнання протиправною та скасування постанови у виконавчому провадженні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2026 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі – позивач, АТ «Миколаївгаз») звернулося до суду першої інстанції з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (далі – відповідач, Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС ), в якому просить:
- визнати неправомірними дії та скасувати постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Тетяни Заєць від 13.01.2026 про стягнення виконавчого збору в сумі 492 283,10 грн. у виконавчому провадженні №79981183.
В обґрунтування позову зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення з боржника основної винагороди прийнята приватним виконавцем з порушенням вимог пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки товариство підпадає під дію норм Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». 
Як пояснює позивач, заборгованість за виконавчим документом – рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 у справі № 915/1630/21 щодо стягнення з АТ «Миколаївгаз» на користь АТ «Укртрансгаз» заборгованості за надані послуги з перевищення замовленої (договірної) потужності в сумі 4 293 006,08 грн, пені в розмірі 487 667,39 грн, 3% річних в розмірі 194 383,25 грн, інфляційних втрат в розмірі 435 441,66 грн та судовий збір в розмірі 81 094,29 грн. – підлягає врегулюванню відповідно до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». За вказаних обставин основна винагорода виконавця не може бути стягнута під час виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 у справі № 915/1630/21 в силу прямої норми Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає, що дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору порушують його законні права та інтереси, та суперечать приписам Закону України «Про виконавче провадження». 

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року позов АТ «Миколаївгаз» – задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Тетяни Заєць від 13.01.2026 про стягнення виконавчого збору в сумі 492 283,10 грн. у виконавчому провадженні №79981183.
В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС на користь АТ «Миколаївгаз» судові витрати у сумі 7 384,25 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування своєї позиції апелянт зазначає, що на час відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду не існувало жодних обмежень, які б унеможливлювали вчинення дії з винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, що є обов`язком державного виконавця, а тому підстави для визнання її протиправною і скасування відсутні.
Окремо апелянт зауважує на тому, що позивачем не надано докази, які б підтверджували порушення його прав та інтересів та не вказано, яким чином скасування постанови про стягнення виконавчого збору відновить його порушені права та інтереси.
Як зазначає апелянт, в межах виконавчого провадження №79981183 фактичне стягнення виконавчого збору не здійснювалося, оскільки на даний час діє пряма законодавча заборона, а тому жодних реальних майнових наслідків для позивача станом на день звернення до суду не настало. Наведене, на переконання апелянта, свідчить про те, що якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

АТ «Миколаївгаз» у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві, та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції зазначає про безпідставність поданої скарги. Зокрема, наголошує на тому, що вся заборгованість, стягнення якої є предметом судової справи № 915/1630/21, включаючи суму основного боргу, суму штрафних (фінансових) санкцій, відсотків річних та інфляційних збитків (крім судового збору), підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до статті 124-130 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 у справі № 915/1630/21 стягнуто з АТ «Миколаївгаз» на користь АТ «Укртрансгаз» заборгованість за надані послуги з перевищення замовленої (договірної) потужності в сумі 4 293 006,08 грн, пені в розмірі 487 667,39 грн, 3% річних в розмірі 194 383,25 грн., інфляційних втрат в розмірі 435 441,66 грн. та судовий збір в розмірі 81 094,29 грн.
13.01.2026 Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 79981183 з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області № 915/1630/21 від 16.10.2023.
Також 13.01.2026 Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору щодо стягнення виконавчого збору у сумі 492283,10 грн у виконавчому провадженні ВП № 79981183
Окрім цього, Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС 13.01.2026 винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №79981183 щодо стягнення мінімальних витрат 121,63 грн.
Не погодившись із правомірністю винесення постанови від 13.01.2026 ВП №79981183 про стягнення з боржника виконавчого у сумі 492 283,10 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом. 

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що у спірних правовідносинах державний виконавець діяв у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», а тому вважав, що відсутні підстави для визнання протиправними дії відповідача. Водночас, враховуючи той факт, що підприємство включене до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, а також про те, що залишок непогашеної заборгованості за наказом ГС Миколаївської області від 13.03.2024 у справі №915/1630/21 підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом №1639-ІХ суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС стосовно помилковості висновків суду першої інстанції та про правомірність, прийнятої постанови про стягнення виконавчого збору, колегія суддів керується наступним.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Приписи частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачають, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, згідно статті 27 цього Закону.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Абзац 1 частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII передбачає, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Водночас, відповідно до пункту 6 частин 5 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Пункт 15 частини 1 статті 34 Закону №1404-VIII визначає, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.
Згідно із частиною 11 статті 35 Закону №1404-VIII, у випадку, передбаченому пунктом 15 частини 1 статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». 
У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 15 частини 1 статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з таких підстав не підлягає.
Стаття 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-IX (далі – Закон №1639-ІХ) визначає, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.
Абзац 17 статті 1 Закону № 1639-ІХ установлює, що Реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі – Реєстр) – відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Частина 1 статті 3 Закону № 1639-ІХ, для участі у процедурі врегулювання заборгованості суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 1639-ІХ, для включення до Реєстру суб`єкти ринку природного газу подають до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, заяву, до якої додаються відповідні документи. Рішення про включення або про відмову у включенні до Реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті.
Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що передумовою застосування пункту 6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII, зокрема, щодо не стягнення виконавчого збору, є той факт, що боржник має статус суб`єкта, на якого поширюється дія Закону №1639-ІХ, тобто, сам факт примусового стягнення заборгованості з боржника (оператора газорозподільної системи) автоматично не свідчить про наявність підстав для застосування цієї норми.
З цього приводу суд першої інстанції слушно зауважив на тому, що Верховний Суд у постанові від 01.02.2022 у справі № 902/368/16 під час вирішення спору за подібних правовідносин дійшов правового висновку, відповідно до якого у разі невключення підприємства/організації до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, на нього дія Закону №1639-ІХ не поширюється.
Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що 10.11.2022 постановою НКРЕКП № 1414 прийняте рішення включити АТ «Миколаївгаз» до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону №1639-ІХ.
Тобто, на час прийняття спірної постанови АТ «Миколаївгаз» перебувало у Реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону №1639-ІХ.
Варто зазначити, що дії виконавця стосовно відкриття виконавчого провадження з примусового виконання під час виконання рішення Господарського суду миколаївської області від 16.10.2023 у справі № 915/1630/21, а також прийняття постанови про стягнення виконавчого бору відповідають приписам Закону №1404-VIII. 
За таких підстав суд дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог АТ «Миколаївгаз» щодо визнання протиправними дії державного виконавця в цій частині, адже виконавець виконував судове рішення у справі № 915/1630/21.
Варто зазначити, що АТ «Миколаївгаз» заявою від 07.01.2026 повідомило виконавчу службу про те, що підприємство включене до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, а також про те, що залишок непогашеної заборгованості за наказом ГС Миколаївської області від 13.03.2024 у справі №915/1630/21 підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом №1639-ІХ.
Як мовилося вище, відповідно до приписів пункту 6 частин 5 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону №1639-ІХ.
Колегія суддів враховує, що сума основного боргу у розмірі 4 293 006,08 грн. врегульована приписами Закону №1639-ІХ, за яку не стягується виконавчий збір державного виконавця, а тому державний виконавець, здійснивши саме з цієї суми обрахунок розміру виконавчого збору, який визначив в сумі 492 283,10 грн. діяв не на підставі та не у спосіб передбачений вимогами Закону №1404-VIII, а тому суд дійшов правильного висновку про протиправність постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Тетяни Заєць від 13.01.2026 про стягнення виконавчого збору в сумі 492 283,10 грн. у виконавчому провадженні №79981183 та скасував її.
Зважаючи на те, що судом першої та апеляційної інстанцій установлено протиправність постанови про стягнення виконавчого збору, колегія суддів погоджується із висновком суду про часткове задоволення позову АТ «Миколаївгаз». 
Резюмуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому підстави для скасування правильного по суті рішення відсутні.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. 
Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. Колегія суддів вважає, що надала відповідь на поставлені в апеляційній скарзі питання. За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Згідно з пунктом першим частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення та задоволення скарги відсутні.
Керуючись статтями 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про визнання протиправною та скасування постанови у виконавчому провадженні – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки передбачені КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький