КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/99/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом акціонерного товариства "ЕЛЬВОРТІ" (далі – позивач) до Кропивницької митниці (далі – відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення, - 

В С Т А Н О В И В: 
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить визнати незаконним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 17.12.2025 року №UA901000/2025/000090/2.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне рішення є протиправним, оскільки митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом – за ціною договору, що підтверджується повним пакетом документів, передбачених частиною другою статті 53 МК України. Позивач вказує, що ним надано контракт від 29.04.2021 №425/341, специфікацію від 25.09.2025 №EVL2509251SP, інвойси, платіжні документи та документи щодо транспортних витрат, які узгоджуються між собою та підтверджують фактичну вартість товару. На думку позивача митний орган безпідставно застосував резервний метод, не навівши належного обґрунтування та порушивши вимоги статей 53-64 МК України.
Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, вказавши, що під час перевірки документів було встановлено розбіжності та відсутність відомостей, необхідних для підтвердження складових митної вартості. Зокрема, інвойс не містить посилання на контракт, документи щодо транспортування містять невідповідності (зокрема щодо місця завантаження та вартості перевезення), а також не відображено окремі витрати. Відповідач зазначає, що рівень заявленої митної вартості є нижчим за аналогічні показники за даними митниці, у зв`язку з чим було витребувано додаткові документи, які декларант не надав. У зв`язку з цим застосовано резервний метод відповідно до статті 64 МК України.
У відповіді на відзив представник позивача послався на те, що митним органом неправомірно використано як джерело інформації іншу митну декларацію від 05.08.2025 №25UA100340315474U7, оскільки вона була оформлена за резервним методом, стосується іншого виробника та не відповідає вимогам щодо часової наближеності (90 днів). Крім того, позивач зазначив, що попередні аналогічні рішення митниці вже були скасовані судами, а тому митний орган володів інформацією про правильність заявленої митної вартості (а.с.81-83).
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
Між позивачем та компанією "JANTSA JANT SANAYI ve TICARET A.S." (Турецька Республіка) укладено зовнішньоекономічний контракт від 29.04.2021 року № 425/341 на поставку сталевих коліс для сільськогосподарської техніки (а.с.9-11). 
Згідно зі специфікацією від 25.09.2025 року №EVL2509251SP до даного контракту, а також проформою-інвойсом від 25.09.2025 року №EVL2509251, позивач придбав сталеві колеса для комплектації сівалок на загальну суму 48 513,60 доларів США (а.с.12).
Відповідно до банківських платіжних документів, позивач здійснив оплату товару у два етапи, а саме: авансовий платіж у розмірі 14 554,08 доларів США згідно квитанції від 01.10.2025 року № 66 (а.с.14) та остаточний платіж у розмірі 33 959,52 доларів США згідно квитанції від 08.12.2025 року № 73 (а.с.16), що в сукупності становить 48 513,60 доларів США (а.с.14-15).
З комерційного інвойсу від 09.12.2025 року №JIH2025000003131 також вбачається, що товар поставлено на загальну суму 48 513,60 доларів США (а.с.15).
Аналогічні відомості щодо вартості товару містяться у митній декларації країни відправлення від 09.12.2025 року № 25350300EX00159821, в якій зазначено вартість товару у сумі 48 513,60 доларів США. Поставка товару здійснювалась на умовах FCA Umurlu (Турецька Республіка) відповідно до правил Інкотермс (а.с.21).
Згідно довідки про транспортні витрати від 09.12.2025 року №2663/25, витрати на транспортування товару становили: Aydin (Турецька Республіка) – Рені (Україна) (1377 км) – 166 297 грн; Рені – Кропивницький (Україна) (612 км) – 54 500 грн, а також експедиційна винагорода у розмірі 4 800 грн; страхування вантажу не здійснювалося (а.с.17).
16.12.2025 року позивачем подано до Кропивницької митниці митну декларацію №25UA901020009243U0 у митному режимі імпорту, визначивши митну вартість товару за основним методом – за ціною договору відповідно до статті 58 Митного кодексу України (а.с.51зв.). 
Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом із митною декларацією надано наступні документи: декларацію митної вартості; зовнішньоекономічний контракт від 29.04.2021 № 425/341; специфікацію від 25.09.2025 № EVL2509251SP; проформу-інвойс від 25.09.2025 № EVL2509251; комерційний інвойс від 09.12.2025 №JIH2025000003131; банківські платіжні документи від 01.10.2025 № 66 та від 08.12.2025 № 73; довідку про транспортні витрати від 09.12.2025 № 2663/25.
Під час здійснення митного контролю відповідачем було встановлено наявність, на його думку, розбіжностей у поданих документах, у зв`язку з чим позивачу запропоновано надати додаткові документи, зокрема каталоги виробника, інші платіжні та бухгалтерські документи, висновки експертних організацій щодо вартості товару.
На виконання зазначеної вимоги позивач листом від 17.12.2025 року №425-251/1-1 повідомив митний орган про відсутність інших додаткових документів (а.с.58).
17.12.2025 року Кропивницькою митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA901000/2025/000090/2, згідно якого митну вартість визначено із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України на рівні 6,16 доларів США за кілограм товару, що загалом становить 108 908,80 доларів США. Як убачається зі змісту зазначеного рішення, джерелом числового значення митної вартості відповідач визначив митну декларацію від 05.08.2025 року №25UA100340315474U7 (а.с.48-51, 53зв.).
Незгода позивача з таким рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 (далі - МК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За приписами частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Частиною першою статті 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта. 
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Відповідно до вимог статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки. 
Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. 
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. 
Частиною 1 статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частинами 5, 6 статті 53 МК України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. 
Відповідно до положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. 
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. 
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу. 
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю. 
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. 
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично. 
Отже, митний орган має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а, від 23.10.2021 у справі №815/4821/16, від 13.09.2023 у справі №826/9931/16.
Отже, наведені вище норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Крім цього, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. 
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді (частина 5, 6 статті 55 МК України).
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування регламентовані главою 9 МК України.
Згідно з частиною першою статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 
1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. 
Відповідно до частини 2 коментованої статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).
Згідно частини 5 вказаної статті МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).
Частинами 7, 8 статті 57 МК України визначено, що методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
За приписами частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно частин 2, 3 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). 
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Згідно з частинами 3, 4 статті 64 МК України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості. 
У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод. 
Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, у Графі 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. Посилання на використання цінової базиЄдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Отже, чинним законодавством чітко врегульовано, що застосування другорядних методів визначення митної вартості товарів, до яких віднесено і резервний, здійснюється лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, та виключно після процедури консультацій між митним органом та декларантом, в ході яких декларант обґрунтовує неможливість застосування основного та наступних методів. 
Так, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару відповідач не визнав митну вартість, заявлену позивачем за основним методом – за ціною договору (контракту), та прийняв рішення від 17.12.2025 №UA901000/2025/000090/2 про її коригування, визначивши митну вартість товару відповідно до статті 64 МК України за резервним методом. Із змісту такого рішення вбачається, що митний орган дійшов висновку про відсутність у поданих декларантом документах усіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості товару, а також про наявність розбіжностей у таких документах. Крім того, за результатами порівняння із використанням інформаційних ресурсів митниці встановлено, що заявлений рівень митної вартості є нижчим за рівень митної вартості аналогічних товарів, оформлених митними органами України. З огляду на викладене, митним органом, з посиланням на положення статей 54, 55, 57 МК України, зроблено висновок про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості та визначено митну вартість товару за резервним методом відповідно до статті 64 МК України на рівні 6,16 доларів США за 1 кг із використанням відомостей митної декларації від 05.08.2025 року №25UA100340315474U7, за якою здійснено митне оформлення товару "диски металеві", виробник – MAXION JANTAS JANT SANAYI VE TICARET A.S., країна походження – Туреччина (а.с.48-51). 
Водночас суд вважає такі висновки митного органу необґрунтованими з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що позивачем для підтвердження митної вартості товару подано всі документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, зокрема: зовнішньоекономічний контракт від 29.04.2021 № 425/341, специфікацію від 25.09.2025 №EVL2509251SP, проформу-інвойс від 25.09.2025 №EVL2509251, комерційний інвойс від 09.12.2025 №JIH2025000003131, банківські платіжні документи від 01.10.2025 №66 та від 08.12.2025 №73, а також довідку про транспортні витрати від 09.12.2025 №2663/25. 
Зазначені документи містять узгоджені між собою відомості щодо найменування товару, його кількості та вартості, а також підтверджують фактичну оплату товару у повному обсязі, що відповідає вимогам частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України. 
Додатково позивачем надано експортну митну декларацію країни відправлення від 09.12.2025 №25350300EX00159821, у якій зазначено вартість товару у сумі 48 513,60 доларів США, що повністю узгоджується з даними інвойсів та платіжних документів, а також прайс-лист виробника товару. 
Посилання відповідача на наявність розбіжностей у поданих документах суд оцінює критично, оскільки такі розбіжності не є суттєвими та не впливають на правильність визначення митної вартості. Зокрема, відсутність у комерційному інвойсі посилання на контракт не свідчить про недостовірність вартості товару за наявності інших документів, які дозволяють ідентифікувати поставку. 
Щодо доводів відповідача про невідповідність транспортних документів, суд зазначає, що виявлена різниця у вартості транспортування (170 297 грн та 171 097 грн) є незначною, а відомості щодо здійснення перевезення товару підтверджені належними документами. Крім того, відповідачем не доведено, що такі розбіжності впливають на числові значення митної вартості.
Також суд зазначає, що сам по собі факт того, що заявлений позивачем рівень митної вартості є нижчим за дані інформаційних баз митниці, не може бути підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості без встановлення конкретних обставин недостовірності поданих декларантом відомостей.
Оцінюючи використану відповідачем МД від 05.08.2025 № 25UA100340315474U7 як джерело визначення митної вартості, суд зазначає, що вона не може бути належним доказом, оскільки, по-перше, оформлена із застосуванням резервного методу визначення митної вартості (код методу 6), тобто не за ціною договору (контракту), що виключає можливість її використання як об`єктивного показника дійсної вартості товару, а по-друге, за цією митною декларацією оформлено товар іншого виробника – MAXION JANTAS JANT SANAYI VE TICARET A.S., тоді як позивачем імпортовано товар виробництва JANTSA JANT SANAYI ve TICARET A.S., що свідчить про відмінність об`єктів оцінки.
Крім того, зазначена митна декларація оформлена 05.08.2025, тобто поза межами 90-денного періоду, який підлягає врахуванню при визначенні митної вартості відповідно до положень Митного кодексу України.
Таким чином, відповідачем не доведено наявність підстав, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України, для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення Кропивницької митниці від 17.12.2025 №UA901000/2025/000090/2 про коригування митної вартості товару прийнято без належного правового та фактичного обґрунтування, у зв`язку з чим воно є протиправним та підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. 
Згідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 7417,70 грн (а.с.22), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України). 
Відповідно до статті 134 КАС України ("Витрати на професійну правничу допомогу") витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України", заява №19336/04).
Верховний Суд у постановах від 24.11.2021 року у справі № 420/1109/20, від 29.11.2021 року у справі №420/13285/20, від 03.12.2021 року у справі № 1.380.2019.000502 вказав, що, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи представником позивача долучено витяг з договору про надання правової допомоги від 07.01.2026 №3, акт наданих послуг від 29.01.2026 № 1 та платіжну інструкцію №КЗ000147 від 09.01.2026, відповідно до яких позивач поніс витрати на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн, що свідчить про фактичне несення таких витрат (а.с.85-86, 89). 
Згідно з актом наданих послуг від 29.01.2026 № 1, адвокатом у період з 07.01.2026 по 29.01.2026 надано послуги, які визначені узагальнено як: оцінювання документів, підготовка та направлення позовної заяви з додатками, опрацювання відзиву на позов, підготовка та направлення відповіді на відзив. При цьому, акт не містить деталізації щодо змісту кожної із зазначених послуг, обсягу виконаних робіт та часу, витраченого на їх надання. 
Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу врахуванню підлягає не лише факт їх сплати, а й реальний обсяг наданих послуг, їх зв`язок із розглядом конкретної справи, а також обґрунтованість та співмірність таких витрат.
Відсутність у наданому акті деталізації обсягу наданих послуг та часу, витраченого на їх виконання, унеможливлює встановлення фактичного обсягу правничої допомоги та оцінку її співмірності із заявленою сумою витрат. Крім того, суд враховує, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також має типовий характер, оскільки аналогічні спори між тими ж сторонами неодноразово були предметом судового розгляду, що свідчить про наявність сталої судової практики та не потребує значного часу на підготовку процесуальних документів.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн не відповідає критеріям співмірності, розумності та необхідності. 
Враховуючи характер та складність справи, обсяг фактично наданих правничих послуг, відсутність їх належної деталізації, а також принцип розумної необхідності судових витрат, суд вважає за можливе зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають компенсації, до 4 000,00 грн.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов акціонерного товариства "ЕЛЬВОРТІ" (вул. Євгена Чикаленка, 1, м. Кропивницький, 25006, ЄДРПОУ 05784437) до Кропивницької митниці (вул. Лавандова, 27Б, м. Кропивницький, 25030, ЄДРПОУ 44005668) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницької митниці про коригування митної вартості товарів від 17.12.2025 року № UA901000/2025/000090/2.
Стягнути на користь акціонерного товариства "ЕЛЬВОРТІ" (ЄДРПОУ 05784437) за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці (ЄДРПОУ 44005668) судовий збір в розмірі 7 417,70 грн.
Стягнути на користь акціонерного товариства "ЕЛЬВОРТІ" (ЄДРПОУ 05784437) за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці (ЄДРПОУ 44005668) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН