Номер провадження: 22-ц/813/3400/26 
Справа № 521/462/25
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Драгомерецького М.М., Лозко Ю.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Мурзенко М.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі за текстом – ТОВ «Бізнес позика») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що 07.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 498809-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
ТОВ «Бізнес позика» 07.05.2024 року направило відповідачці, пропозицію (оферту) укласти договір № 498809-КС-001 про надання кредиту. 
07.05.2024 року відповідачка, прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 498809-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направило відповідачці, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником введено/відправлено. 
Таким чином, 07.05.2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 498809-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п. 1 договору кредиту ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 19 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - правила разом - договір). Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата з користування кредитом є фіксованою та становить 1,15159869 процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 19 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську карку ОСОБА_1 (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 498809-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 25.01.2025 року наявна заборгованість у розмірі 68 558,60 грн.
З огляду на викладене, ТОВ «Бізнес позика» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 68558,60 грн, яка складається з: суми прострочення платежів по тілу кредиту - 19 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах – 46 708,60 грн; суми прострочених платежів за комісією – 2 850,00 грн.
Рішенням заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2025 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.09.2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2025 року та призначено справу до розгляду.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.12.2025 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором № 498809-КС-001 від 07.05.2024 року станом на 25.01.2025 року у розмірі 51 110 (п`ятдесят одна тисяча сто десять) грн. 00 коп., в тому числі:19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн 00 коп заборгованість за кредитом; 32 110 (тридцять дві тисячі сто десять) грн 00 коп заборгованість за відсотками за користування кредитом та комісією; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представником ТОВ «Бізнес позика» подано апеляційну скаргу, в якій просить суд оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог змінити загальну суму стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та комісією з 32110,0 грн на 49558,60 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з огляду на положення ч. 3 ст. 8 ЗУ «про споживче кредитування» для розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом необхідно використати суму процентів тільки за зниженою процентною ставкою в день, оскільки вона встановлена та застосовується відповідно до умов кредитного договору у тому випадку, коли договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. При цьому, сума процентів за стандартною процентною ставкою в день для розрахунку денної процентної ставки в день взагалі не використовується і не має використовуватися, оскільки вона застосовується у разі порушення позичальником вставленого у кредитному договорі орієнтовного графіку платежів. Для визначення розміру загальних витрат за споживчим кредитом необхідно звернутися до встановленого у п. 3.2.3 кредитного договору орієнтовного графіку платежів, який встановлено сторонами, припускаючи, що відповідач дотримуватиметься та буде застосовуватися знижена процентна ставка. Відповідно, на думку скаржника, з огляду на викладене, загальні витрати за споживчим кредитом становлять 30440,0 грн та, враховуючи формулу розрахунку денної процентної ставки наведену в ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», денна процентна ставка за кредитним договором становить 0,95 %, що випливає з наступного розрахунку (30440,0/19000,0)/169 * 100%), а тому розмір денної процентної ставки на дату укладення кредитного договору та протягом всього строку дії відповідає максимальному розміру денної процентної ставки 1 % відповідно до положень ЗУ «Про споживче кредитування». 
Своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України сторони не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 07.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 498809-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Так, ТОВ «Бізнес позика» 07.05.2024 року направлено відповідачці, пропозицію (оферту) укласти договір № 498809-КС-001 про надання кредиту.
07.05.2024 року відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 498809-KС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
Також ТОВ «Бізнес позика» направлено відповідачці через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону, який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником введено/відправлено.
В матеріалах електронної справи наявна копія укладеного між сторонами кредитного договору, підписаного відповідачкою, з якого вбачається, що відповідачка повідомлена про всі умови кредитування, валюту кредиту, процентну ставку, а також з умовами повернення кредиту та іншими важливими правовими аспектами. Вказаний договір підписано електронним підписом відповідачки, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
Також судом встановлено, що картка НОМЕР_2 випущена АТ «Акцент-Банк» на ім`я відповідачки, 07.05.2024 року на неї були зараховані кошти наданого кредиту в сумі 19000 грн., що підтверджується довідкою про рух коштів (а.с. 31-35).
Відповідачка взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 25.01.2025 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що, визначаючи суму до стягнення, суд враховує, що згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (відповідна норма набрала чинності 24.12.2023 року. Враховуючи, що відповідно до умов кредитного договору строк кредиту складає 169 днів (з 07.05.2024 по 22.10.2024 року) сума загальних витрат за кредитом, включаючи відсотки за користування кредитом та комісією, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача не може перевищувати суму в розмірі 32110 грн 00 коп (19000 грн.*1%*169 днів).
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 25.01.2025року в загальному розмірі 51110 грн. 00 коп., в тому числі:19 000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом; 32 110 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом та комісією.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та з огляду на доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Окрім того, відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Матеріалами справи встановлено, що 07.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 498809-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Пунктом 2.1. договору визначено строк кредиту, який складає 24 тижні та дата повернення визначена сторонами - 22.10.2024 року.
Також умовами договору, а саме п. 2.4., передбачено стягнення денної процентної ставки за користування наданим кредитом, яка становить: в день 1,15159869, фіксована.
Пунктом 2.5. кредитного договору встановлено одноразову комісію за видачу кредиту в сумі 2850 грн. 00 коп.
Згідно п. 3.2.1. кредитного договору, у разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4. договору.
Згідно п. 3.2.2. кредитного договору, сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. 
Умовами укладеного між сторонами кредитного договору обумовлено встановлення денної процентної ставки за користування кредитом, яка згідно п. 2.11 становить 1,16 %.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, розрахунок здійснювався за процентною ставкою: 1,15 % - знижена процентна ставка в день; 1,50 % -стандартна процентна ставка в день. Загальний розмір заборгованості згідно даного розрахунку становить 46708,6 грн.
Відповідно, як вбачається зі змісту вказаного договору, передбачено також нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.
Разом з тим, з огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зауважити щодо правильних висновків суду щодо посилань на положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, яким доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, згідно якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Натомість, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається здійснення нарахування денної процентної ставки за розмірами 1,15 % - знижена процентна ставка в день та 1,50 % -стандартна процентна ставка в день.
Таким чином, враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, судом першої інстанції в оскаржуваному рішення повно встановлено всі обставини справи та обґрунтовано зроблено висновок щодо наявності правових підстав для зменшення нарахованого позивачем розмір заборгованості по процентами, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» - залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 01 квітня 2026 року.

Головуючий _________________ О.С. Комлева

Судді _________________ М.М. Драгомерецький 

__________________ Ю.П. Лозко