ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8668/22 Головуючий у 1 інстанції: Ірметова О.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Кузьмишиної О.М.
Ключковича В.Ю.
За участю секретаря Данилюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 25 травня 2022 року № 308 про притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку №2 (з обслуговування лівого берега) УПП в м. Києві ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 06 червня 2022 року № 827 о/с про звільнення інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку №2 (з обслуговування лівого берега) УПП в м. Києві ОСОБА_1 зі служби в поліції;
- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку №2 (з обслуговування лівого берега) УПП в м. Києві з 06 червня 2022 року;
- стягнути за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 06 червня 2022 року по день фактичного розрахунку.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись із рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт вказує, що 25 лютого 2022 року, у зв`язку із збройною агресією рф проти України, позивач разом із напарником вивіз свою сім`ю в більш безпечніше місце на Західн України. 27 лютого 2022 року, прибувши у м. Нововолинськ Волинської області, позивач відразу прибув до відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, де, в подальшому, ніс службу у період з 27 лютого 2022 року по 11 березня 2022 року. Апелянт зазначає, про те, що він проходив службу в ГУНП у Волинській області свідчить наказ в ГУНП у Волинській області від 11.03.2022 № 84 о/с, а також переписка з працівником відділу кадрів. 
Також, апелянт зазначає, що відповідачем наказом від 17.03.2022 №630 його було звільнено зі служби, який, в подальшому, було скасовано відповідачем самостійно. Апелянт звертає увагу на те, що, здійснюючи відносно позивача друге службове розслідування, призначене наказом Департаменту патрульної поліції від 14.05.2022 № 583, відповідачем використовувались матеріали службового розслідування, які були зібрані під час службового розслідування 17.03.2022, а саме, акт про відсутність на роботі від 13.03.2022, яким зафіксовано відсутність позивача на службі, який самоусунувся від виконання службових обов`язків з 26.02.2022 по 13.03.2022 та його письмові пояснення від 18.05.2022. Збирання та врахування будь-яких інших документів, які могли б містити дані щодо обставин, які стали підставою для проведення службового розслідування, відповідачем не здійснювалось, матеріали справи таких не містять.
Крім того, апелянт вказує, що дисциплінарна комісія: не враховувала відсутність обтяжуючих відповідальність обставин щодо позивача; не з`ясовувала для врахування під час визначення виду стягнення наявність/відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин; проігнорувала обставини того, що відсутність позивача на службі зафіксовано єдиним актом про відсутність на роботі від 13.03.2022 з 26.02.2022 по 13.03.2022, у той час, як факт відсутності працівника на роботі має бути належним чином зафіксований, а саме, доповідною запискою безпосереднього керівника та/або актом про відсутність працівника на роботі, підписаним комісією, що складається не менше ніж із 3 осіб, оформлені безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі; не з`ясовувала відповідні обставини у безпосереднього керівника позивача, враховуючи надані ним письмові пояснення та в інших осіб, наприклад колег, яким могли бути відомі обставини щодо організації роботи у Департаменті патрульної поліції у період з 24.02.2022.
Враховуючи вищевказане, апелянт вважає, що відповідачем не встановлено дійсних обставин поважності/неповажності причин відсутності позивача на службі, характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, що фактично було метою відповідного службового розслідування, тобто не доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку у розумінні статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
24 листопада 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.
Також, 01 грудня 2025 року до суду апеляційної інстанції від позивача - ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення у справі.
11 грудня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
До Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Сидоренка Володимира Вікторовича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду засобами відеоконференцзв`язку системи «Електронний суд».
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року клопотання представника ОСОБА_1 - Сидоренка Володимира Вікторовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 старший лейтенант поліції, проходив службу на посаді інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку №2 (обслуговування лівого берега) Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в м. Києві.
13 березня 2022 року командиром роти № 1 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві ДПП підполковником поліції Колесником Я.Л. у зв`язку з відсутністю на службі інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) ДПП в м. Києві ОСОБА_1 з 26.02.2022 по 13.03.2022 складено акт про відсутність на роботі.
Командир батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) ДПП в м. Києві ДПП капітан поліції Лук`янов В.В. звернувся до начальника УПП в м. Києві ДПП з рапортом, в якому повідомив про відсутність станом на 13.03.2022 позивача на службі без поважних причин.
Наказом ДПП від 14.05.2022 № 583 призначено службове розслідування з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) УПП у місті Києві ДПП старшого лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразилося у відсутності його на службі без поважних причин в умовах правового режиму воєнного стану.
18 травня 2025 року ОСОБА_1 надав пояснення, що 25.02.2022 близько 01 години виїхав з м. Києва з метою відвести дружину до знайомих в м. Нововолинськ, до місця призначення прибув близько 22 години. З 27.02.2022 по 11.03.2022 був у розпорядженні ГУ НП у Волинській області та ніс службу в м. Нововолинськ ГУНП у Волинській області. 13 березня 2022 року прибув за місцем служби, того ж дня у нього відібрали службове посвідчення, картку-замісник, жетон.
24 травня 2022 року затверджено Висновок службового розслідування та за вчиненням дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 4, 5, 8 та 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, визначеної частиною першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців другого та першого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) УПП у місті Києві ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (п. 14 Висновку).
25 травня 2025 року Департаментом патрульної поліції видано наказ № 308 про застосування до працівників УПП у місті Києві ДПП дисциплінарних стягнень, яким за вчиненням дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 4, 5, 8 та 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, визначеної частиною першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців другого та першого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) УПП у місті Києві ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (п. 12).
Наказом Департаменту патрульної поліції від 06 червня 2022 року № 827 о/с інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) УПП у місті Києві ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.
Не погоджуючись із наказами про накладення дисциплінарного стягнення та про звільнення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02 серпня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Положеннями ч. 1 ст. 1 даного Закону визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Приписами частини 1 статті 59 Закону №580-VIII закріплено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Статтею 18 Закону №580-VIII визначено основні обов`язки поліцейського.
Зокрема, пунктами 1-2 частини 1 статті 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
Згідно ч.ч. 1-2 ст. 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження (далі - Дисциплінарний статут).
Нормами ч.ч. 1-2 ст. 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
У відповідності до ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Приписами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту закріплено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Частиною 4 статті 14 Дисциплінарного статуту закріплено, що підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно ч. 3 ст. 21 Дисциплінарного статуту, перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.
Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.
Пунктом 7 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Таким чином, аналіз наведених положень свідчить про те, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.
Слід зазначити, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну). Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.
Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед у перевірці, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22 та у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Висновку службового розслідування від 24 травня 2022 року, за результатами проведеного службового розслідування встановлено факт відсутності на службі без поважних причин старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (з 28.02.2022 до 09.03.2022). Усупереч зазначеному, порушуючи Присягу поліцейського, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 самоусунувся від виконання основних та додаткових завдань, покладених на ДПП в умовах правового режиму воєнного стану, оголошеного на всій території України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України (Т. 1 а.с. 85-118)
Пунктом 12 наказу Департаменту патрульної поліції від 25 травня 2025 року № 308 «Про застосування до працівників УПП у місті Києві ДПП дисциплінарних стягнень» вирішено за вчиненням дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 4, 5, 8 та 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, визначеної частиною першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців другого та першого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) УПП у місті Києві ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (Т. 1 а.с. 16-23).
Вищевказаний наказ реалізовано шляхом видання наказу Департаменту патрульної поліції від 06 червня 2022 року № 827 о/с, яким інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) УПП у місті Києві ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (Т. 1 а.с. 24).
Так, апелянт вказує, що, здійснюючи відносно позивача друге службове розслідування, призначене наказом Департаменту патрульної поліції від 14.05.2022 № 583, відповідачем використовувались матеріали службового розслідування, які були зібрані під час службового розслідування 17.03.2022, а саме, акт про відсутність на роботі від 13.03.2022, яким зафіксовано відсутність позивача на службі, який самоусунувся від виконання службових обов`язків з 26.02.2022 по 13.03.2022 та його письмові пояснення від 18.05.2022. 
При цьому, апелянт зазначає, що збирання та врахування будь-яких інших документів, які могли б містити дані щодо обставин, які стали підставою для проведення службового розслідування, відповідачем не здійснювалось, матеріали справи таких не містять. 
Крім того, апелянт стверджує, що дисциплінарна комісія проігнорувала обставини того, що відсутність позивача на службі зафіксовано єдиним актом про відсутність на роботі від 13.03.2022 з 26.02.2022 по 13.03.2022, у той час, як факт відсутності працівника на роботі має бути належним чином зафіксований, а саме: доповідною запискою безпосереднього керівника та/або актом про відсутність працівника на роботі, підписаним комісією, що складається не менше ніж із 3 осіб, оформлені безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі.
Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта необґрунтованими, оскільки, він не заперечує, що у період з 28.02.2022 до 09.03.2022 був відсутній на службі за місцем дислокації взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) УПП у місті Києві ДПП.
При цьому, позивач сам підтверджує, що він з 28.02.2022 до 09.03.2022 перебував у розпорядженні відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області.
Крім того, згідно наданих під час службового розслідування пояснень ОСОБА_1 від 18.05.2022, позивач зазначив, що він 25.02.2022 близько 01 години ночі виїхав з м. Києва з метою відвести дружину в безпечне місце у Волинську область у м. Нововолинськ до його батька, до місця призначення прибув близько 22 години. З 27.02.2022 по 11.03.2022 був у розпорядженні ГУНП у Волинській області та ніс службу по охороні публічного порядку та публічної безпеки у м. Нововолинськ (Т. 1 а.с. 27-28).
Таким чином, вищевказаним підтверджується факт відсутності ОСОБА_1 на службі з 28.02.2022 до 09.03.2022, а тому, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.
Щодо доводів апелянта про те, що він проходив службу в ГУНП у Волинській області, про що свідчить наказ в ГУНП у Волинській області від 11.03.2022 № 84 о/с, а також переписка з працівником відділу кадрів, слід зазначити наступне.
Окреслюючи загальні риси професії поліцейського варто вказати, що з аналізу положень Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту слідує, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Служба в поліції вимагає наявність у її працівників додаткових психологічних якостей, зокрема, відчуття відповідальності, здатність логічно мислити і дотримуватися спокою в складних ситуаціях, здатність приймати рішення у складних ситуаціях.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російською федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.
Відповідно до вимог статті 24 Закону №580-VIII, у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.
Слід зазначити, що всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.
Отже, в силу статті 24 Закону №580-VIII, повноваженнями щодо надання дозволу на зміну місця несення служби, на виїзд за межі території місця дислокації підрозділу, в даному випадку, наділений виключно начальник до Департаменту патрульної поліції.
Матеріали справи свідчать, що ухвалою Луганського окружного адміністративного від 16.04.2025 було витребувано в Головного управління Національної поліції у Волинській області накази або інші документи, на підставі яких позивача було допущено у період з 27.02.2022 по 17.03.2022 до служби (забезпечення охорони публічного порядку та публічної безпеки) на території обслуговування Володимир-Волинський районний відділу поліції ГУНП у Волинській області, а також відомості щодо грошового забезпечення позивача у період з 27.02.2022 по 17.03.2022 (довідку, розрахункову відомість тощо).
Так, на вимогу ухвали суду першої інстанції від 16.04.2025, ГУНП у Волинській області повідомило, що накази або інші документи про допуск Позивача у період 27.02.2022 по 17.03.2022 до служби (забезпечення охорони публічного порядку та публічної безпеки) на території обслуговування Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області не видавались та відповідно позивач до служби не допускався. Крім того, грошове забезпечення позивачу у період 27.02.2022 по 17.03.2022 ГУНП у Волинській області не нараховувалось та не виплачувалось.
Посилання апелянта на наказ в ГУНП у Волинській області від 11.03.2022 № 84 о/с є необґрунтованим, оскільки, згідно цього наказу, направлено невідкладно до органу поліції за місцем несення служби, зокрема, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0000081), інспектора взводу № 2 роти №1 батальйону №1 полку № 2 (з ОЛБ) Управління патрульної поліції у м. Києві. 
Тобто, в наказі ГУНП у Волинській області від 11.03.2022 № 84 о/с відсутня інформація про те, що ОСОБА_1 ніс службу на території обслуговування Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження позивача про несення ним служби у період з 27 лютого 2022 року по 11 березня 2022 року на території обслуговування Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинської) ГУНП у Волинській області не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.
Колегія суддів зауважує, що позивачем не доведено існування об`єктивних причин, які б перешкоджали йому, починаючи із 28.02.2022, прибути до органу поліції за місцем несення служби у місті Києві.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується факт порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, самоусунення від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні.
Посилання апелянта у додаткових поясненнях на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.06.2024 у справі № 367/569/23 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин (не стосувалось звільнення поліцейського), а тому, викладені в ньому висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.
Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі № 640/10474/22, оскільки, дані судові рішення, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм ч. 5 ст. 242 КАС України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.
Крім того, слід зазначити, що висновки у наведеній апелянтом справі зроблені за результатом оцінки різних аспектів спірних правовідносин. У кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судом доказів або відсутності певних доказів, висновки суду можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права та/або порушення процесуальних норм, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази.
Щодо доводів апелянта про те, що дисциплінарна комісія не враховувала відсутність обтяжуючих відповідальність обставин щодо позивача, а також, не з`ясовувала для врахування під час визначення виду стягнення наявність/відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин, слід зазначити наступне.
Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 12.12.2019 у справі №816/70/16, від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18.
Слід зазначити, що позивач самоусунувся від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини та честі держави, чим своїми діями допустив дискредитацію високого звання поліцейського, що полягає у вчиненні проступку, який підриває довіру громадськості до поліцейських та авторитету Національної поліції України в цілому та є несумісним з подальшим проходженням служби в поліції.
Скоєний проступок є діянням проти інтересів служби, яке суперечить взятим на себе обов`язкам, присягнувши на вірність українському народові.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно та обґрунтовано застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 195, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України. 

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р. 

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.

Повне судове рішення складено 04.03.2026 р.