Справа № 169/846/25
Провадження № 1-кп/169/47/26 

ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року        селище Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі
головуючого ОСОБА_1 , 
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дожва Турійського району Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює головним спеціалістом в управлінні Державної міграційної служби України у Волинській області, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має повну вищу освіту, є вдовою, громадянкою України, раніше несудима,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 05 вересня 2025 року близько 12 години 38 хвилин, перебуваючи поблизу приміщення магазину «Добра кухня», що розташований за адресою: вулиця Луцька, 9, селище Турійськ, Ковельський район, Волинська область, під час конфлікту з ОСОБА_4 , що виник на грунті особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно схватила потерпілу двома руками за волосся голови та, застосовуючи фізичну силу, почала тягнути її різкими рухами донизу, внаслідок чого ОСОБА_4 , відчувши біль у ділянці волосистої частини голови та шиї, впала коліньми на бруківку.
Такими діями ОСОБА_7 заподіяла потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді розтягнення м`язів шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та крапкових крововиливів волосистої частини голови зліва, синця нижньої повіки лівого ока з переходом на ліву щоку, синців з саднами обох колінних суглобів з переходом на верхню третину обох гомілок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 винуватою себе в пред`явленому обвинуваченні визнала повністю і показала, що 05 вересня 2025 року о 12 годині 30 хвилин, ідучи по вулиці Луцькій в селищі Турійськ, зустріла ОСОБА_4 , якій висловила своє незадоволення і зауваження щодо батьківського комбайну, на який остання претендує після розірвання шлюбу з її рідним братом. Потерпіла на її слова не відреагувала, після чого вона схватила ОСОБА_4 двома руками за волосся голови та почала тягнути рухами донизу, внаслідок чого остання впала коліньми на бруківку. Їх розборонила ОСОБА_8 , яка йшла разом із потерпілою. Безпосередньо після цієї події вибачення у потерпілої не просила, відшкодувати шкоду не пропонувала. Під час судового розгляду та в судових дебатах просила вибачення у потерпілої за вчинене. Вказувала, що шкодує про свій вчинок, та просила суворо не карати. 
Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди визнала частково на суму 5000 гривень. Вказувала, що майнову шкоду, пов`язану з витратами потерпілої на лікування, на суму 1879 гривень відшкодувала шляхом здійснення грошового переказу на ім`я потерпілої за адресою її проживання по АДРЕСА_2 . Вказані кошти потерпіла відмовилася отримувати, тому позов у цій частині визнає повністю.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що 05 вересня 2025 року о 12 годині 30 хвилин разом зі своєю кумою ОСОБА_8 ішла по вулиці Луцькій в селищі Турійськ. Поблизу магазину «Добра кухня» зустріла ОСОБА_7 , яка, розминаючись з нею, висловлювала своє незадоволення щодо поділу майна після розірвання шлюбу з її рідним братом, та схопила її руками і потягнула за волосся, внаслідок чого вона впала на бруківку. Такими діями ОСОБА_7 спричинила їй сильний біль та образила її честь та гідність. Також змушена була купувати лікувальні засоби та носити тривалий час шийний комірець. ОСОБА_7 після конфлікту пробачення не просила, завдану шкоду відшкодувати не пропонувала, в зв`язку з чим просила призначити їй покарання у виді двох років обмеження волі.
Вказуючи, що грошовий переказ обвинуваченої на відшкодування витрат на лікування, вона відмовилася отримувати і не має наміру отримувати під час розгляду цієї справи, просила цивільний позов задовольнити повністю.
Представник потерпілої у судовому засіданні, вказуючи, що обвинувачена не попросила вибачення в потерпілої, не відшкодувала заподіяну шкоду, в зв`язку з чим така пом`якшуюча обставина як щире каяття відсутня, наполягав на призначенні обвинуваченій реального покарання у виді двох років обмеження волі, цивільний позов просив задовольнити повністю та стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої понесені останньою витрати на правничу допомогу. 
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що 05 вересня 2025 року о 12 годині 30 хвилин разом зі своєю кумою ОСОБА_7 ішла по вулиці Луцькій в селищі Турійськ. Поблизу магазину «Добра кухня» зустріли ОСОБА_7 , яка почала висловлювати своє незадоволення щодо поділу майна з її колишнім чоловіком, який є братом обвинуваченої. Потім ОСОБА_7 безпричинно схопила ОСОБА_4 за волосся, внаслідок чого остання впала. Вона їх розборонила. ОСОБА_7 , зібравши свої речі, пішла з місця події, а ОСОБА_4 викликала поліцію.
З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення видно, що 05 вересня 2025 року потерпіла ОСОБА_4 звернулася в Ковельське РУП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначила, що 05 вересня 2025 року близько 12 години 40 хвилин на вулиці Луцькій в селищі Турійськ навпроти зупинки транспортного засобу ОСОБА_7 , яка є рідною сестрою її колишнього чоловіка ОСОБА_9 спричинила конфлікт, під час якого схопила її за волосся, чим спричинила тілесні ушкодження (а. к. п. 103).
За результатом огляду місця події 05 вересня 2025 року за адресою: вулиця Луцька, 2, селище Турійськ, Ковельський район, Волинська область, навпроти місцевого ринку та магазину «Fresh твій маркет», поблизу магазину «Добра кухня» виявлений згорток волосся темного кольору, який був вилучений (а. к. п. 105-108).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2025 року потерпіла ОСОБА_4 показала, що 05 вересня 2025 року під час конфлікту обвинувачена стояла навпроти неї на відстані близько півметра. За допомогою манекена потерпіла показала механізм нанесення обвинуваченою їй тілесних ушкоджень: обвинувачена схопила її двома руками за волосся та тягнула різкими рухами донизу, внаслідок чого вона впала на тротуар. 
Зазначені обставини зафіксовані на фототаблиці та відеозаписі до протоколу.
Слідчий експеримент проведений у службовому кабінеті № 10 Ковельського РУП ГУНП у Волинській області (а. к. п. 113-116). 
На відеозаписі з відеокамери, що розташована на приміщенні магазину «Добра кухня», зафіксовано, що обвинувачена іде по тротуару вздовж магазину. Їй назустріч ідуть дві особи, одна з яких тримає в руках велосипед. Наблизившись до цих осіб ОСОБА_7 схопила руками одну з них за волосся та почала тягнути донизу, внаслідок чого остання впала колінами на бруківку. За візуальними ознаками ця особа жіночої статі схожа на потерпілу ОСОБА_4 . У подальшому ОСОБА_7 повалила ОСОБА_4 на спину, тримаючи, при цьому, її за волосся. Після цього особа жіночої статі, яка була з велосипедом, підходить до ОСОБА_7 та відтягує її від ОСОБА_4 . ОСОБА_7 збирає свої речі з тротуару та покидає місце події (а. с. п. 122-125).
Відповідно до протоколу огляду речей та документів від 11 вересня 2025 року та аудіозапису інформації з системи запису та прийняття заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події у Волинській області за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» потерпіла ОСОБА_4 повідомила про конфлікт із ОСОБА_7 та нанесення їй тілесних ушкоджень 05 вересня 2025 року о 12 годині 40 хвилин (а. к. п. 127-131).
Згідно з довідкою № 6024 від 05 вересня 2025 року, виданою лікарем травматологічного пункту Ковельського МТМО, за результатом первинного огляду потерпілій встановлений такий діагноз: розтягнення м`язів шиї, поверхневі садна, забої обох колінних суглобів (а. к. п. 118).
Зі змісту висновку експерта № 203 від 12 вересня 2025 року видно, що внаслідок конфлікту з обвинуваченою потерпілій були заподіяні такі тілесні ушкодження:
розтягнення м`язів шиї, які утворилися можливо від сильного тягнення за волосся руками людини і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, 
крапкові крововиливи тім`яної ділянки волосистої частини голови зліва, синці нижньої повіки лівого ока з переходом на ліву щоку, синці з саднами обох колінних суглобів з переходом на верхню третину обох гомілок, які утворилися можливо внаслідок виривання волосся руками людини, удару рукою людини, при падінні з послідуючим ударом та тертям об покриття тротуару відповідно та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
По тілу ОСОБА_4 було нанесено не менше чотирьох контактів.
Такі тілесні ушкодження потерпіла сама собі заподіяти не могла і такі, окрім синців та саден нижніх кінцівок, не могли утворитися внаслідок падіння з висоти власного росту за наданням тілу прискорення чи без такого (а. к. п. 119-121).
Висновок експерта є чітким і зрозумілим та підтверджує одну з кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого диспозицією частини другої статті 125 Кримінального кодексу України, а саме, наслідок протиправних дій обвинуваченої – заподіяння потерпілій легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи, що провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування у ході судового розгляду не встановлено, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_7 кримінального обвинувачення, доведеність стороною обвинувачення її винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікує її дії за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. 
Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. 
Виходячи із мети кримінального покарання й принципів справедливості, законності, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винної.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд враховує в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке належить до кримінальних проступків проти життя і здоров`я особи, особу винної, яка є працездатною здоровою особою молодого віку, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має на утриманні двоє малолітніх дітей 2017 та 2021 року народження, є вдовою військовослужбовця, який загинув під час виконання бойового завдання по захисту України від збройної агресії російської федерації, за зареєстрованим місцем проживання характеризується виключно позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Також суд бере до уваги те, що обвинувачена під час судового провадження вину визнала повністю, проте заподіяну шкоду не відшкодувала потерпілій (хоча майнову шкоду, пов`язану з витратами на лікування, намагалася компенсувати потерпілій шляхом надіслання грошового переказу кур`єрською доставкою, який потерпіла відмовилася отримувати), тривалий час після події не просила вибачення у потерпілої і на протязі п`яти місяців не вживала заходів для примирення із потерпілою.
Як видно з правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа № 166/1065/18) та від 20 серпня 2020 року (справа № 750/1503/19), розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття – це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.
Більше того, факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження, однак під час судового розгляду достовірно встановлено, що за період з 05 вересня 2025 року до судового засідання 11 лютого 2026 року обвинувачена навіть вибачення у потерпілої не просила.
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 161/12644/20 (провадження № 51-2381км21).
З огляду на вказане, суд вважає, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, – щире каяття, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.
Відповідно до частини другої статті 66 Кримінального кодексу України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
У розглядуваному провадженні суд вважає за можливе віднести до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, дії обвинуваченої, спрямовані на добровільне відшкодування майнової шкоди потерпілій, які виразилися у надісланні грошового переказу на відшкодування в повному обсязі майнової шкоди потерпілій кур`єрською доставкою Укрпошта.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, немає.
З урахуванням наведеного вище, виходячи із необхідності та достатності покарання для виправлення обвинуваченої й попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень суд призначає обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в максимальному розмірі в межах санкції статті закону, за якою вона засуджується.
Суд вважає, що таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.
Водночас суд враховує, що позиція потерпілої та її представника, які просили призначити обвинуваченій реальне покарання у виді двох років обмеження волі, в судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими статтею 65 Кримінального кодексу України, і не має над ними юридичної переваги.
Більше того, суд звертає увагу на те, що така позиція сторони потерпілої суперечить кримінальному закону, оскільки обвинувачена має двох малолітніх дітей віком до чотирнадцяти років і відповідно до частини третьої статті 61 Кримінального кодексу України покарання у виді обмеження волі до неї не може бути застосоване.
У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат (пункт 3 частини першої статті 91 Кримінального процесуального кодексу України).
Згідно з частиною другою статті 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
У мотивувальній частині вироку, серед іншого, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду (частина третя статті 374 Кримінального процесуального кодексу України).
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Щодо цивільного позову потерпілої в частині стягнення майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 129, абзацу 7 пункту 2 частини третьої статті 374 Кримінального процесуального кодексу України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.
Представник потерпілої ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_5 , пред`явив цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з витратами на лікування, у розмірі 1879 гривень та моральної шкоди у розмірі 195000 гривень, в якому також просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 83000 гривень (а. к. п. 22-49).
За змістом частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1177 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Тілесні ушкодження, зазначені у висновку експерта № 203 від 12 вересня 2025 року, ОСОБА_4 отримала внаслідок неправомірних дій обвинуваченої ОСОБА_7 , що ніким із учасників кримінального провадження не заперечується.
Витрати на лікування ОСОБА_4 на суму 1879 гривень підтверджуються квитанціями (а. к. п. 38).
У цій частині обвинувачена позов визнала повністю, у зв`язку з чим його слід задовольнити та стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої майнову шкоду, пов`язану з витратами на лікування, у розмірі 1879 гривень.
Щодо цивільного позову потерпілої в частині стягнення моральної шкоди.
У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат (пункт 3 частини першої статті 91 Кримінального процесуального кодексу України).
Згідно з частиною другою статті 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
У мотивувальній частині вироку, серед іншого, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду (частина третя статті 374 Кримінального процесуального кодексу України).
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується, зокрема, грошовими коштами.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. 
З огляду на вказане, грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Такі висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Відповідно до зазначених норм матеріального права, враховуючи характер та глибину душевних страждань потерпілої ОСОБА_4 , яких вона зазнала в зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок неправомірних дій обвинуваченої в громадському місці, тяжкість наслідків кримінального правопорушення – заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також, що кримінальне правопорушення призвело до негативних змін у звичному й повсякденному житті потерпілої, яка є багатодітною матір`ю, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, щоденних думок про конфлікт та необхідність лікування, безсоння, пригніченого емоційного стану, психологічного стресу, вимушеного лікування, вжиття додаткових зусиль для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення і з обвинуваченої ОСОБА_7 слід стягнути на користь потерпілої ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 25000 гривень, що буде справедливою сатисфакцією за заподіяну потерпілій моральну шкоду.
Доводи потерпілої та її представника про необхідність стягнення з обвинуваченої 195 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, є непереконливими та необґрунтованими, оскільки такий розмір моральної шкоди нічим не підтверджений та, на думку суду, за наявних в матеріалах справи доказів, не буде співмірним завданій немайновій шкоді і не відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких зазнала потерпіла.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу.
Відповідно до статті 118 Кримінального процесуального кодексу України витрати на правову допомогу віднесені до процесуальних витрат.
За змістом частини другої статті 120 Кримінального процесуального кодексу України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.
Згідно з частиною першою статті 124 Кримінального процесуального кодексу України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого усі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до вимог статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правничу допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (стаття 91 Кримінального процесуального кодексу України).
Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правничої допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16).
Матеріалами справи стверджується, що у заявленому цивільному позові представник потерпілої просив стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої 83 000 гривень, сплачених останньою витрат на професійну правничу допомогу, у підтвердження понесення яких надав договір про надання правничої допомоги від 10 вересня 2025 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 10 вересня 2025 року (а. к. п. 48-49).
Захисник обвинуваченої в судовому засіданні вказував на неспівмірність такого розміру витрат із наданими адвокатом потерпілій послугами та просив його зменшити до 15000 гривень.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Враховуючи обсяг наданої адвокатом правової допомоги потерпілій під час дізнання та судового розгляду, загальну кількість та тривалість судових засідань з участю представника потерпілої при розгляді цього кримінального провадження (5 засідань загальною тривалістю 4 години 25 хвилин), складність цієї справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт і надання послуг під час дізнання та судового розгляду, виходячи з критеріїв розумності, справедливості і необхідності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення такої вимоги сторони потерпілої та стягнення на підставі статей 120, 124 Кримінального процесуального кодексу України з обвинуваченої на користь потерпілої витрат на правову допомогу в розмірі 20000 гривень, що відповідатиме критерію співмірності.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 368, 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд 

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. 
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 1879 (одна тисяча вісімсот сімдесят дев`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.
Речові докази:
пасмо волосся темного кольору, яке знаходиться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області, знищити;
оптичний диск формату CD-R з відеозаписом, оптичний диск формату CD-R з аудіозаписом інформації з системи запису та прийняття заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події у Волинській області за скороченим номером екстреного виклику поліції «102», залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий