ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
06.04.2026	Справа № 910/1792/26	
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс"
про стягнення 130000,00 грн.
Суддя Усатенко І.В.
Без виклику учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" (далі-відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 130000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень Закону України "Про страхування" Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки на подання заяв по суті спору.
03.03.2026 від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.
16.03.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову, зазначав, що позивач та потерпіла особа не зверталися до відповідача з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування, та не запрошено на огляд пошкодженого транспортного засобу, що є порушенням ч.4 ст. 31 Закону № 3720-IX. Також відповідач зазначав, що позивач не узгоджував СТО з відповідачем та не є тією особою, яка має право на отримання страхового відшкодування передбаченого ст. 27 Закону України № 3720-IX.
Відповідно до ст. 251 ГПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 
Згідно ч. 6 ст 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, ухвала суду про відкриття провадження у справі була вручена відповідачу 26.02.2026. Тобто останнім 15 днем строку на подання відзиву було 13.03.2026.
Як уже було зазначено судом, відзив був поданий 16.03.2026, тобто з пропуском встановленого законом строку.
Відповідно до ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідач не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку на подання відзиву, як і не вказав про причини такого пропуску. За таких умов, згідно приписів ст. 118 ГПК України, суд залишає поданий відповідачем відзив без розгляду.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва 

ВСТАНОВИВ:
12.11.2024 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" та ОСОБА_1 був укладений договір поліс № 16126871 страхування наземних транспортних засобів за стандартним страховим продуктом "Наша автоцивілка" шляхом приєднання до пропозиції щодо укладення договору страхування наземних транспортних засобів за стандартним страховим продуктом "Наша автоцивілка". Предметом означеного договору є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування транспортним засобом "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 , страховику на умовах, визначених договором.
20.10.2025 у м. Києві на вулиці Солом`янській відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та "Kia Optima" д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (ч. 2 статті 31 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") Європротокол від 20.10.2025 згідно якого водій автомобіля "Kia Optima" д.р.н. НОМЕР_2 під час виїзду на смугу, призначену для руху у протилежному напрямку здійснив зіткнення з автомобілем "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 , чим порушив Правила дорожнього руху.
Як вбачається з європротоколу, відомості до нього внесені обома учасниками ДТП, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце ДТП, наявна схема місця ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі. 
Факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.
У п. 14 європротоколу водій автомобіля "Kia Optima" д.р.н. НОМЕР_2 свою вину визнав 
До матеріалів справи долучено акт огляду транспортного засобу "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 від 27.10.2024 складений фахівцем/представником позивача.
Згідно рахунку на оплату № MRD-5769-2600929 від 27.10.2025 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 становить 273515,50 грн без ПДВ.
До матеріалів справи долучено дослідження фахівця від 02.02.2026 № 45228 щодо можливого розміру вартості ремонту колісного транспортного засобу відповідно до якого можлива вартість відновлювального ремонту автомобіля "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 після ТДП без урахування ПДВ становить 190914,42 грн. При розрахунку суми спеціалістом враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу.
До матеріалів справи долучено страховий акт № 2483119-1 від 14.11.2025 на суму 130000,00 грн. Означена сума була визначена в договорі від 12.11.2024 № 16126871 як загальна страхова сума.
Страхове відшкодування було перераховано власнику транспортного засобу "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 20.11.2025 № 75321 на суму 130000,00 грн.
Позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування № 7954/2025/ел/ТС від 24.11.2025 на суму 130000,00 грн. Заява була направлена на електронну адресу відповідача.
Відповідач відповіді на вимогу не надав, суму страхового відшкодування не сплатив.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 
Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 993 ЦК України визначає, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст. 108 Закону України "Про страхування" страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО", виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.
З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб "Kia Optima" д.р.н. НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_3 .
Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
Вина водія, що керував транспортним засобом "Kia Optima" д.р.н. НОМЕР_2 , була зафіксована і визнана ним у повідомленні про ДТП від 20.10.2025 (Європотоколі).
Відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання контактної (наявне зіткнення) дорожньо-транспортної пригоди за участю лише двох забезпечених транспортних засобів, за умови заподіяння шкоди майну виключно у вигляді пошкодження (знищення) транспортного засобу, незаподіяння шкоди життю та здоров`ю фізичних осіб, відсутності у водіїв обох транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, впливу лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, а також за умови досягнення згоди таких водіїв щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, такі водії мають право без залучення відповідних підрозділів Національної поліції України спільно скласти для надання страховику (МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у паперовій чи електронній формі за формою і відповідно до інструкції, затверджених МТСБУ. Після складення такого повідомлення водії транспортних засобів мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформування відповідних підрозділів Національної поліції України про настання дорожньо-транспортної пригоди.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Kia Optima" д.р.н. НОМЕР_2 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Інтер-поліс", згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/226675491.
Так, 01 січня 2025 року введено в дію новий закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №3720-IX (далі Закон №3720-IX).
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Згідно із п.1 ч.1 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті.
Витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті (ч.2 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Згідно із ч.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу включає: 
1) вартість складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують ремонту (заміни) у зв`язку з їх пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до переліку, визначеного на підставі акта огляду транспортного засобу, складеного представником страховика (у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ), або висновку суб`єкта оціночної діяльності, оцінювача, судового експерта, складеного відповідно до частини четвертої статті 31 цього Закону, а також вартість матеріалів, необхідних для здійснення відповідного ремонту;
2) вартість робіт з ремонту (заміни) складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують ремонту (заміни) у зв`язку з їх пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до переліку, передбаченого пунктом 1 цієї частини.
Відповідно до ч.4 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо строк експлуатації транспортного засобу до настання дорожньо-транспортної пригоди не перевищує п`ять років або щодо нього є чинними гарантійні зобов`язання виробника транспортного засобу, за умови документального підтвердження їх чинності, для здійснення відновлювального ремонту на вимогу потерпілої особи має бути визначений авторизований сервісний центр відповідного виробника, якщо визначений страховиком (МТСБУ) перелік не містить такого авторизованого сервісного центру.
Оскільки цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Kia Optima" д.р.н. НОМЕР_2 була застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в цьому випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 згідно рахунку на оплату № MRD-5769-2600929 від 27.10.2025 становить 273515,50 грн без ПДВ. В дослідженні фахівця від 02.02.2026 № 45228 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 після ТДП без урахування ПДВ та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 190914,42 грн. При цьому виплачена позивачем сума страхового відшкодування становить 130000,00 грн (страхова сума визначена умовами договору), що є значно меншою від вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.
Частиною 5 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що граничний строк для прийняття рішення за заявою про страхову (регламентну) виплату становить 60 календарних днів з дня подання заяви та всіх необхідних у відповідному страховому випадку документів, передбачених частиною третьою цієї статті, з урахуванням положень цієї частини та частини сьомої цієї статті.
Як зазначив позивач у позовній заяві та не заперечив і не спростував відповідач, 24.11.25 позивач звернувся на електронну адресу відповідача з досудовою вимогою про сплату страхового відшкодування на суму 130000,00 грн.
Однак, відповідач у строки, встановлені ч.5 ст.32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплату страхового відшкодування не здійснив.
Отже, відповідач відповідно до приписів ЦК України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зобов`язаний компенсувати шкоду, завдану потерпілій особі винною особою, а тому витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу у розмірі 130000,00 грн підлягають сплаті позивачу, як особі, якій перейшло право вимоги на відшкодування шкоди.

Згідно пункту 6 Перехідних положень вказаного Закону № 3720-ХІ договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).
Так, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів який укладено в 2025 році, тобто після введення в дію Закону №3720-IX.
Натомість договір добровільного страхування № 16126871 від 12.11.2024, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 , було укладено між позивачем (страховиком) та страхувальником в 2024 році.
Суд відзначає, що позивач не є потерпілою особою, а є особою, до якої відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України "Про страхування" після здійснення страхової виплати (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Крім того відносини потерпілої особи та позивача, регулюються Законом України "Про страхування", а не Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-IX, оскільки виникли на підставі Договору добровільного страхування, укладеного у 2024 році, а не Договорі обов`язкового страхування, укладеного у 2025 році.
Доказів неможливості встановити факт ДТП, причини і обставини її настання та розмір завданих страхувальнику позивача збитків відповідачем також не надано.
Отже, оскільки ОСОБА_3 експлуатував автомобіль "Kia Optima" д.р.н. НОМЕР_2 , на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.
Суд відзначає, що оцінена вартість відновлювального ремонту автомобіля "Audi A6", д.р.н. НОМЕР_1 є значно вищою, від сплаченої позивачем. А отже позивач обгрунтовано просить стягнути з відповідача кошти у виплаченому ним розмірі - 130000,00 грн. При цьому ліміт відповідальності відповідача згідно полісу № ЕР/226675491 становить 250000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.
За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (130000,00 грн); визначені полісом № ЕР/226675491 ліміти відповідальності (250 000,00 грн.), франшизу (0,00 грн), суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 130000,00 грн.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму страхового відшкодування.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно ст. 129 ГПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-поліс" (01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 69; ідентифікаційний код: 19350062) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код: 31650052) страхове відшкодування у розмірі 130000 (сто тридцять тисяч) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. 
3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко