ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
03.03.2026	Справа № 911/3898/25	
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна компанія Апробуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс Україна ЛТД" (яке змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп-Імпекс Лімітед") про стягнення 614 989,22 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна компанія Апробуд" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс Україна ЛТД" (яке змінило своє найменування на "Груп-Імпекс Лімітед") (далі - Компанія) 614 989,22 грн попередньої оплати за товар. У цій же позовній заяві позивач просив поводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки від 14 березня 2025 року № 33 в частині повної та своєчасної поставки обумовленого товару.
Разом зі позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться на його банківських рахунках у межах суми 614 989,22 грн.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29 грудня 2025 року матеріали позовної заяви Товариства разом із заявою про забезпечення позову передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 7 січня 2026 року вищевказані матеріали передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Павленку Є.В.
8 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшли докази повноважень його представника на представництво інтересів Товариства в Господарському суді міста Києва, а також уточнена позовна заява (з урахуванням зміни відповідачем свого найменування та місцезнаходження).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 січня 2026 року в задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 січня 2026 року відкрито провадження у справі № 911/3898/25, задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).
Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Оскільки на час прийняття вищевказаної ухвали суду відомості про наявність у відповідача електронного кабінету були відсутні, з метою повідомлення останнього про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали від 8 січня 2026 року про відкриття провадження у справі № 911/3898/25 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 04116, місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 6.
Проте поштовий конверт з копією зазначеної ухвали був повернутий підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення Компанії, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з вказаною ухвалою суду від 8 січня 2026 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Однак Компанія в установлений строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.
Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
5 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання від 4 лютого 2026 року, у якому останній повідомив суд про те, що ціна позову не змінилася, спірна заборгованість відповідачем оплачена не була. У цьому ж клопотанні позивач просив поновити процесуальний строк на подання додаткових доказів у справі: витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) щодо відповідача станом на 4 грудня 2025 року та 5 грудня 2025 року. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 лютого 2026 року в задоволенні клопотання Товариства від 4 лютого 2026 року про поновлення строку на подання доказів у справі № 911/3898/25 відмовлено та встановлено позивачу додатковий строк на подання зазначених доказів до 4 лютого 2026 року.
Інших заяв чи клопотань від учасників справи на адресу суду не надходило.
Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2025 року між Товариством і Компанією було укладено договір поставки № 33, за умовами якого остання зобов`язалась передати на умовах цього правочину у власність Товариства прокат плоский у рулонах та інші обумовлені цією угодою товари, а Товариство - сплатити повну вартість зазначеного товару.
Цей договір підписаний повноважними представниками сторін і скріплений їх печатками.
Відповідно до пункту 1.2. вказаного правочину обумовлений товар є власністю Компанії та не перебуває в заставі чи не обтяжений іншими зобов`язаннями.
За умовами пунктів 2.1.-2.3. договору асортимент, кількість, характеристики та ціна товару визначаються сторонами. Узгодження ціни товару та способу оплати здійснюється в усній формі або шляхом виставлення продавцем рахунку на оплату. Покупець здійснює за власний рахунок самовивіз товару зі складу продавця. Покупець сплачує вартість товару, отриманого за накладною, протягом 3-х робочих днів з дня отримання товару. Сторони у специфікації чи рахунку можуть узгодити інший термін оплати партії товару. Можлива передоплата товару. Оплата вважається здійсненою з моменту надходження відповідних грошових коштів на поточний рахунок продавця.
Пунктом 3.2. вказаного правочину визначено, що приймання-передача товару оформлюється видатковою накладною у двох примірниках, яка підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється їх печатками. Покупець або уповноважена ним особа в момент прийняття товару здійснює його огляд і приймання за кількістю та якістю. Підпис покупця на видатковій накладній про отримання товару свідчить про те, що ним прийнято товар у відповідній кількості та належної якості.
Зазначений договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2025 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від повного виконання зобов`язань за цим правочином (пункти 8.1., 8.2. договору).
На виконання вказаної угоди Товариство на підставі виставленого відповідачем рахунку від 14 березня 2025 року № 35 перерахувало останньому попередню оплату за товар у сумі 614 989,22 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень: від 14 березня 2025 року № 2198 на суму 600 000,00 грн з призначенням платежу: "Сплата за прокат плоский з вуглецевої сталі в рулонах (розмір 0,50 х1250) У сумі 500000.00 грн., ПДВ - 20% 100000.00 грн."; від 10 квітня 2025 року № 2371 на суму 14 989,22 грн з призначенням платежу: " Сплата за прокат плоский з вуглецевої сталі в рулонах (розмір 0,50 х1250), згідно рахунку №35 від 14.03.2025р. У сумі 12491.02 грн., ПДВ - 20% 2498.20 грн."
Обумовлений товар Компанія позивачу не поставила, у зв`язку з чим останній звернувся до відповідача з вимогою від 5 листопада 2025 року вих. № 05/11-25, у якій просив поставити оплачену продукцію на вищевказану суму в 7-денний строк від дня пред`явлення даної вимоги або повернути отриману передоплату за товар у розмірі 614 989,22 грн. Копія вказаної вимоги з належними доказами її направлення відповідачу засобами поштового зв`язку на актуальну на той час адресу, яка була значена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на час направлення цієї вимоги (08127, Київська область, Бучанський район, село Личанка, вулиця Центральна, будинок 43, літера "А"), - наявні в матеріалах справи. Проте зазначена вимога була залишена відповідачем без відповіді та виконання.
Крім того, 6 січня 2026 року Товариство звернулося до відповідача з повторною вимогою від цієї ж дати вих. № 06/01, у якій просило негайно повернути сплачені за товар грошові. Копія вказаної вимоги з належними доказами її направлення на адресу відповідача, яка була значена на той час в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на час відкриття провадження у даній справі та її розгляду судом (04116, місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 6), - також міститься в матеріалах справи. Однак, ця вимога також була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами частини 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 ЦК України).
Можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.
Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. 
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Враховуючи те, що сума боргу відповідача, яка складає 614 989,22 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем чи про поставку спірної продукції, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Товариства до Компанії про стягнення вказаної суми боргу.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, позов Товариства підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 028,00 грн.
При цьому, за частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему "Електронний суд" до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 7 379,87 грн (614 989,22 х 1,5% х 0,8).
Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом Товариство сплатило 9 224,84 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 15 грудня 2025 року № 4915 на вищевказану суму.
Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених, зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.
Зважаючи на відсутність у матеріалах справи заяви позивача про повернення йому надмірно сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття рішення.
Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 379,87 грн.
Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп-Імпекс Лімітед" (04116, місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 6; ідентифікаційний код 45074203) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна компанія Апробуд" (03142, місто Київ, провулок Приладний, будинок 10, офіс 207/3; ідентифікаційний код 39639848) 614 989 (шістсот чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 22 коп. попередньої оплати та 7 379 (сім тисяч триста сімдесят дев`ять) грн 87 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 3 березня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко