Номер провадження: 33/813/220/26
Номер справи місцевого суду: 496/3425/25 
Головуючий у першій інстанції Шаньшина М. В. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Чередник К.А.,
осіб, які взяли участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції:
- адвоката Попова Віталія Гавриловича,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Попова Віталія Гавриловича на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 05 грудня 2025 року, -
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №339986 від 24.05.2025 року, водій ОСОБА_1 , 24.05.2025 року о 00:20 год. Одеська обл., Одеський р-н, с. Міжлиманське, вул. Паркова 2б, керував мопедом «Yamaha ZR», не зареєстрований, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в встановленому законом порядку відмовився під відеозапис, чим порушив п.2.5.ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КпАП України. 
Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 05 грудня 2025 року визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від сплати судового збору. 
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Попов Віталій Гаврилович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 05 грудня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано, без належних на те підстав встановив у постанові що одна з двох осіб які зазначені на B3 №2 є співробітником поліції. Суд не звернув належної уваги на порушення імовірним поліцейським вимог ч.3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», та невідомо з яких наявних у справі матеріалів, дійшов висновку, що одна із зазначених на B3 №2 особа, дійсно є поліцейським. У вказаному на думку Обвинуваченого, суд проявив упереджене ставлення до наслідків розгляду справи.
Щодо відсутності в матеріалах справи доказів керування Обвинуваченим транспортним засобом та його ідентифікації (встановлення особи). B оскаржуваній постанові суд зазначив: «Доводи адвоката Попова В.Г. спростовуються оглянутими судом відеозаписами, на яких відображено, що саме ОСОБА_2 керував мопедом, проте категорично це заперечував під час пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння».
Щодо порушення процедури огляду на стан сп`яніння. З наявних у справі доказів вбачається, наявність Направлення на огляд, складеного 24.05.2025 о 01 год. 10 хв., ст. л-нт поліції Вячеславом Белоусом, присутність якого на відеозаписах та місці складення протоколу ідентифікувати неможливо, так як відповідно до вищезазначених вимог Закону він себе не ідентифікував як поліцейський, законні вимоги якого мав би виконувати Обвинувачений.
Щодо порушення судом права Обвинуваченого на доступ до правосуддя та справедливий суд, за наслідком розгляду клопотання про направлення справи за підсудністю. При винесенні постанови від 09.09.2025 суд першої інстанції застосував норму ч.2 ст. 276 КУпАП, яка за змістом це відповідає відповідній законодавства, наслідком стало погіршення процесуального положення Обвинуваченого, який по причині значної територіальної віддаленості свого місцезнаходження, воєнного стану та постійних обстрілів території, що є небезпечним для життя, не мав можливості з`являтися у судові засідання по справі та надавати суду особисті пояснення, про що він завчасно повідомив суд у своїй заяві від 18.08.2025 (копія заяви та докази її направлення додаються до скарги), мотивуючи цим необхідність передачі справи за територіальною підсудністю до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, яка взагалі залишена поза увагою суду.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника апелянта, який взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд. 
Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.
За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.
Апеляційний суд виходить із того, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні по справі працівниками поліції.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №339986 від 24.05.2025 року, водій ОСОБА_1 , 24.05.2025 року о 00:20 год. Одеська обл., Одеський р-н, с. Міжлиманське, вул. Паркова 2б, керував мопедом «Yamaha ZR», не зареєстрований, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в встановленому законом порядку відмовився під відеозапис, чим порушив п.2.5.ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КпАП України. 
Як вбачається з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, від огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.
Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного працівником поліції 24.05.2025 року о 01-10 год. відносно ОСОБА_1 встановлено, що в результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №339986 від 24.05.2025 року, додано відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських, а також з відеореєстратора службового автомобіля, дослідженням яких встановлено, що такі відеозаписи містять обставини події, що мала місце 24.05.2025 року за участі ОСОБА_1 . Так, відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля зафіксовано рух мопедом «Yamaha ZR» під керуванням ОСОБА_1 з іншим пасажиром, по вул. Паркова 2б, с. Міжлиманське, Одеський р-н, Одеська обл. Відеозаписами з портативних відеореєстраторів поліцейських встановлено, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції, у зв`язку з порушенням ПДР, які працівник поліції озвучив ОСОБА_1 . В подальшому, під час спілкуванням, у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівник поліції запропонував останньому пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою пристрою Драгер або в медичному закладі. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки за допомогою технічного засобу «Драгер», так і в медичному закладі, відмовився. Працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), являється самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З положень, закріплених в ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом. 
Аналогічні положення, але з деталізацією дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі – Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі – Інструкція № 1452/735).
Зокрема, положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У відповідності до п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.
Також, положення п. 7 Порядку № 1103 встановлюють, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Згідно п. 8 Порядку № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі – Інструкція № 1026).
Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. 
Портативний відеореєстратор – це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Апеляційний суд звертає увагу, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Слід також зазначити, що відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 24.05.2025 року ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув належної уваги на порушення імовірним поліцейським вимог ч.3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», та невідомо з яких наявних у справі матеріалів, дійшов висновку, що одна із зазначених на B3 №2 особа, дійсно є поліцейським, не заслуговують на увагу, оскільки з відеозаписів наданих суду, не вбачається вимогу ОСОБА_1 надати йому для ознайомлення посвідчення поліцейського, як і не вбачається сумніви або заперечення ОСОБА_1 з приводу, що він дійсно спілкується не з працівниками поліції. ОСОБА_1 спокійно відповідав на питання та спілкувався з працівниками поліції, у зв`язку з чим у суду не має підстав вважати, що працівники поліції не виконали ч.3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» перед початком відеофіксації.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи відсутні доказів керування Обвинуваченим транспортним засобом та його ідентифікації (встановлення особи), спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції зафіксовано рух мопедом «Yamaha ZR» під керуванням ОСОБА_1 з іншим пасажиром, по вул. Паркова 2б, с. Міжлиманське, Одеський р-н, Одеська обл. 
При цьому, встановлено, що крім оскаржуваного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції було також складено постанову серії ЕНА № 4803356 від 24 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена ч.2 ст. 126 КУПАП та призначено штраф у розмірі 3400 гривень.
Згідно відомостей з ЄДРСР вказану постанову серії ЕНА № 4803356 від 24 травня 2025 року ОСОБА_1 оскаржує в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області, де у справі № 346/2980/25 відкрито провадження і наразі розглядається судом.
Таким чином, вказаний факт не перешкоджає розгляду судом апеляційної інстанції протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП і встановлення факту керування ОСОБА_1 .
Посилання в апеляційній скарзі на те, що направлення на огляд від 24.05.2025 о 01 год. 10 хв., було складено старшим лейтенантом поліції Вячеславом Белоусом, проте присутність якого на відеозаписах та місці складення протоколу ідентифікувати неможливо, так як відповідно до вищезазначених вимог Закону він себе не ідентифікував як поліцейський, законні вимоги якого мав би виконувати Обвинувачений, є безпідставні, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що направлення на огляд від 24.05.2025 о 01 год. 10 хв., не було складено старшим лейтенантом поліції Вячеславом Белоусом, не присутність його на відеозаписі, не спростовує вказане, при цьому у разі наявності сумнівів у захисника апелянта у цьому, клопотань щодо допиту вказаних працівників поліції, не заявляв.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд за наслідком розгляду клопотання про направлення справи за підсудністю, при винесенні постанови від 09.09.2025 суд першої інстанції відмовив, у передачі справи за територіальною підсудністю до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, є помилковими оскільки чинна редакція ч.2 ст. 276 КУпАП не передбачає передач справ за ст. 130 КУпАП за місцем обліку транспортного засобу або місцем проживання порушника. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з висновками суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом до казів, наявних в матеріалах справи.
Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Попова Віталія Гавриловича - залишити без задоволення.
Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 05 грудня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено: 11.02.2026 року.

Суддя Одеського апеляційного суду    О.М. Таварткіладзе