ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/4208/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жигалкіна І.П. 
при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія", м. Миколаїв 	
до 	Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, м. Харків 	
про 	стягнення коштів 	
за участю представників:
позивача - Сурикова І.А. (в режимі відеоконференції)
відповідача - Сумцова Н.В. 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (далі - Позивач) 27 листопада 2025 року звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (надалі - Відповідач) заборгованості в розмірі 8 200 763,83 грн (де: 4 333 950,78 грн – заборгованість за спожиту електричну енергію та 3 866 813,05 грн – за розподіл електричної енергії), а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 98 409,17 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем - Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №100/229 від 22 лютого 2024 року, в частині своєчасної повної оплати за спожиту в період лютий 2025 року електричну енергію та розподіл електричної енергії.
Ухвалою від 02.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №922/4208/25, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням підготовчого засідання на 08 січня 2026 року об 11:15.
Ухвалою від 08.01.2026 судом було прийнято та долучено до матеріалів справи: - відзив (вх. № 28754 від 09.12.2025) КЕВ міста Харків; - відповідь на відзив (вх. №29131 від 12.12.2025) ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія"; - заяву (вх. №391 від 07.01.2026) КЕВ міста Харків про розгляд справи без участі представника. Зазначеною ухвалою судом здійснено повідомлення учасників справи про те, що підготовче засідання у справі відбудеться 22 січня 2026 року о(б)12:45. 
Суд ухвалою від 22.01.2026 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 12 лютого 2026 року о 12:15. 
Ухвалою від 12.02.2026 суд повідомив учасників справи про наступне: 
1. На всій території України 12 лютого 2026 року оголошували масштабну тривогу через високу ймовірність застосування балістичного озброєння з території РФ. Повітряні сили ЗСУ повідомили про загрозу використання балістичної ракети середньої дальності (БРСД), відомої як "Орєшнік", з полігону "Капустин Яр" в Астраханській області. 
Крім того, згідно повідомлення з сайту Офіційна карта повітряних тривог України https://map.ukrainealarm.com, що інформує про оголошення повітряної тривоги 12.02.2026 у місті Харкові та Харківській територіальній громаді, що унеможливило проведення судового засідання в режимі відеоконференції у приміщенні суду у зв`язку з загрозою безпеці життю та здоров`ю працівників суду, які забезпечують організацію проведення судових засідань в режимі відеоконференції.
У свою чергу у місті Харкові існують відключення / перебої з тепло- та електропостачанням, які, зокрема, припадають на робочий час; крім цього, такі перебої з електропостачанням (напруга в електромережі не надає змогу використовувати техніку) мають наслідком обмеження у роботі провайдерів мережі Інтернет, приладів, необхідних для забезпечення судового процесу в режимі відеоконференції та роботи суду в цілому.
Враховуючи зазначені обставини, суд зазначає, що відповідно до положень статті 202 ГПК України відкладає судового засідання для створення всім учасникам справи належних умови щодо реалізації наданих процесуальним законодавством прав та обов`язків, передбачених ГПК України.
2. судове засідання у справі відбудеться 05 березня 2026 року о(б) 13:15 год. у приміщенні господарського суду за адресою: 61022, Україна, місто Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 8-й під`їзд, 1-й поверх, зал № 105. 
Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує просить суд їх задовольнити, як такі що належним чином обґрунтовані та підтверджується належними доказами. 
Представник Відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, вважає, що в позові потрібно відмовити, оскільки невиконання зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Для сплати заборгованості за попередній період (сплата штрафних санкцій) у КЕВ м. Харків відсутнє відповідне фінансування.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
В силу приписів ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
З врахуванням вказаних приписів чинного законодавства та з огляду на фактичні обставини справи суд констатує, що вчинив всі необхідні та можливі заходи для належного повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання по даній справі, їм надана можливість скористатись своїми процесуальними правами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України, в тому числі судом дотримано під час розгляду справи обумовлені чинним законом процесуальні строки для звернення учасників справи із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.
Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.
Враховуючи вищевказане суд вважає, що учасники процесу були належним чином повідомлений судом про розгляд спору за їх участю. В той же час, вони не були позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Харківської області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.
Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.
В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.
Таким чином, вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови НКРЕКП від 14.06.2018 року № 429) відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні» положень Закону України «Про ринок електричної енергії» з 1 січня 2019 року. 
Як свідчать матеріали справи та не спростовується учасниками справи, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (Позивач, Постачальник) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (змінило назву на Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків – додаткова угода №23 від 21.02.2025 року) (Відповідач, Споживач) 22 лютого 2024 року укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №100/229 (далі - Договір).
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Постачальник продає електричну енергію (код за ДК 021:2015 - 09310000-5 - електрична енергія (Електрична енергія) (далі - Товар), як різновид товару для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (поставленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Цей Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31 грудня 2024 року, а в частині розрахунків – до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. (п.15.1. Договору).
Додатковою угодою №20 від 30.12.2024 року зазначений строк, за взаємною згодою Сторін був продовжений до 31.03.2025 року. 
Згідно підпункту 7.4.1. пункту 7.4. Договору Постачальник зобов`язався забезпечувати постачання електричної енергії (виконання робіт або надання послуг) у строки, встановлені цим Договором. Підпунктом 7.2.1. пункту 7.2. Договору Споживач (Відповідач) зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами цього Договору.
В заяві-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (Додаток 1) початок постачання визначений з 22 лютого року, визначені Оператори системи розподілу – АТ «Харківобленерго» та АТ «Укрзалізниця», а також в Додатку А до заяви-приєднання, визначений перелік точок комерційного обліку, на які здійснювалось постачання електричної енергії.
Позивач посилається, а Відповідач не спростовує, що в подальшому, додатковими угодами № 2 від 15.03.2024, №4 від 25.04.2024; №5 від 29.04.2024; №8 від 29.05.2024; №13 від 26.09.2024; №17 від 29.11.2024; №22 від 30.01.2025 Додаток А до заяви-приєднання змінювався частині точок комерційного обліку.
Згідно з пунктом 4.5. Договору Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до умов Договору. Ціна (тариф) за 1 кВт*год електричної енергії визначається відповідно до Додатка №2 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною.
Споживач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії через Постачальника. (пункт 4.8. Договору). Такий спосіб оплати послуг з розподілу електричної енергії визначений також в Комерційній пропозиції. Відповідно до Додатку №2 до Договору – «Комерційна пропозиція до договору про постачання електричної енергії споживачу» фактична ціна (тариф) 1 кВт*год Товару (за кодом ДК 021:2015: 09310000-5 – Електрична енергія) (Ц) у розрахунковому періоді зазначається в акті про використану електричну енергію та визначається за підсумками розрахункового періоду (місяця) за такою формулою: Цфакт = (Црдн ? Кп + Тпер + Т1розп,( Т2розп)) ? 1,2 (грн. з ПДВ), де:
Цфакт – фактична ціна електричної енергії, що закуплена Постачальником для Споживача за результатами розрахункового періоду, крім першого розрахункового періоду, в якому вартість електричної енергії є ціною електричної енергії на день укладання Договору та може змінюватися тільки в бік зменшення, за вказаною формулою, яка включає в себе наступні складові:
Црдн - середньозважена ціна закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед» в «ОЕС України», яка визначається з урахуванням оперативних даних щодо погодинних цін на ринку «на добу наперед» у розрахунковому місяці на дату формування рахунку (ціна закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед» не включає ПДВ, що обліковується окремо), згідно офіційних даних, розміщених на офіційному веб-сайті Оператора рину https://www.oree.com.ua/;
Тпер – тариф на послуги з передачі електричної енергії оператора системи передачі НЕК «УКРЕНЕРГО», діючий у розрахунковому періоді, затверджений постановою Регулятора (НКРЕКП), грн/кВт*год (без ПДВ);
Т1розп, Т2розп - тариф на послуги з розподілу електричної енергії відповідного оператора системи розподілу, діючий у розрахунковому періоді, затверджений постановою Регулятора (НКРЕКП), грн/кВт*год (без ПДВ);
Кп – коефіцієнт, відображаючий вартість послуг Постачальника (нуль відсотків), що включає всі витрати Постачальника, які необхідні для виконання Постачальником умов цього Договору, та змінюється в бік зменшення за згодою сторін; Кп = 1. 1,2 – математичне вираження нарахування податку на додану вартість. 
Загальна вартість спожитого обсягу електричної енергії розраховується після завершення розрахункового періоду шляхом множення Цфакт на обсяг фактично спожитої за всіма об`єктами Споживача електроенергії у розрахунковому періоді, та зазначається і погоджується Сторонами в акті про використану електричну енергію.
Відповідно до Додатку №2 до Договору вбачається, що Сторонами узгоджено: Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата здійснюється споживачем за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника, зазначений у розрахункових документах.
Сума переплати/недоплати Споживача визначається після завершення звітного розрахункового періоду. Сума переплати Споживача зараховується в якості оплати наступного звітного розрахункового періоду. Сума недоплати Споживача підлягає безумовній оплаті Споживачем у строк не більше 180 (сто вісімдесят) банківських днів місяця, наступного за розрахунковим місяцем.
Відповідно до пункту 4.3. Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Згідно з пунктом 4.13 Правил для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.
Пунктом 4.14. Правил передбачено, що платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу.
Платіжні документи (рахунки) надаються електропостачальниками споживачам безкоштовно.
Платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на вебсайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу.
Так, Позивач посилається на те, що рахунок на оплату за спожиту електричну енергію та Акт приймання-передавання товарної продукції направлялись на електрону адресу Споживача, зазначену в Договорі а також засобом поштового зв`язку (отримано 17.03.2025 року відповідно до рекомендованого повідомлення №06 011 226 489 51), що узгоджується з умовами договору та положеннями пункту 4.14. Правил, а також не оспорюється та не спростовується з боку Відповідача.
В заяві-приєднання до Договору про постачання електричної енергії споживачу зазначено найменування оператора системи, з яким Споживач уклав договір про надання послуг з розподілу – АТ «Харківобленерго» та АТ «Укрзалізниця», а також визначені точки комерційного обліку електричної енергії, об`єктів, на які здійснюється постачання електричної енергії.
Згідно даних комерційного обліку отриманих від АТ «Харківобленерго» Відповідач в лютому 2025 року спожив електричну енергію в кількості 1 507 546 кВт*год.
Згідно даних комерційного обліку отриманих від АТ «Укрзалізниця» Відповідач в лютому 2025 року спожив електричну енергію в кількості 103 565 кВт*год.
На загальний обсяг спожитої електричної енергії в лютому 2025 року в кількості 1611111 кВт*год. Постачальником був виставлений Відповідачу рахунок №100/229/2/1 від 10.03.2025 року на суму 16 874 878,15 грн., який разом з актом прийняття-передавання товарної продукції були направлені Споживачу на електронну адресу та поштову адресу. 
Позивач зазначає, що Відповідач сплатив рахунок №100/229/2/1 від 10.03.2025, проте сплата проведена останнім частково, на суму 8 674 114,32 грн. 
Отже, в результаті неповного виконання зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати за спожиту в період лютий 2025 року електричну енергію та розподіл електричної енергії (відповідно до пункту 4.8. Договору) заборгованість на день подачі цієї позовної заяви до суду складає 8 200 763,83 грн. (4 333 950,78 грн. – заборгованість за спожиту електроенергію та 3 866 813,05 грн. – заборгованість за розподіл електроенергії)
Разом з тим, положеннями п.5.2.1. Правил встановлено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів та на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права та права на судовий захист, уникаючи принципу надмірного формалізму, та усуваючи підстави для використання правового пуризму суд керується наступним.
На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.
Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 205 ЦКУ правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до вимог частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що з боку Відповідача не вчинено необхідних дій, передбачених сторонами у договорі, та у визначений у договорі строк не здійснив повного та своєчасного розрахунку за спожиту електричну енергію, а отже вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за договорами.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у Відповідача перед Позивачем існує борг за поставлений товар у сумі 8 200 763,83 грн. (де: 4 333 950,78 грн. – заборгованість за спожиту електричну енергію та 3 866 813,05 грн. – за розподіл електричної енергії).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі "Роуз Торія проти Іспанії", параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", параграф 32).
Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.
У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.
Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.
Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.
Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.
На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права" (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004).
Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю "питомою вагою" принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи те, що суд задовольнив позов, у відповідності ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
З підстав викладеного та наявною загрозою, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, постійні перебої та наявності світла (електроенергії) та у роботі програмного забезпечення щодо виходу в інтернет, сайтів Судової влади України, Єдиного державного реєстру судових рішень, відсутності опалення в приміщенні суду, навантаження та великий обсяг роботи покладений на суди, дослідження та обробки обсягу інформації щодо застосування законодавства, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст. 238 ГПК України, а тому повний текст рішення Господарського суду Харківської області від 05 березня 2026 року у справі № 922/4208/25 складено за межами ст. 238 цього Кодексу.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 79, 80, 86, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд   

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (адреса: 61024, м.Харків, вул. Сковороди Григорія, 61, код ЄДРПОУ 07923280) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (адреса: 54055, Миколаївська обл., місто Миколаїв, ВУЛИЦЯ ПОГРАНИЧНА, будинок 39/1, код ЄДРПОУ 42129888) заборгованості в розмірі 8 200 763,83 грн (де: 4 333 950,78 грн – заборгованість за спожиту електричну енергію та 3 866 813,05 грн – за розподіл електричної енергії), а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 98 409,17 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 

Повне рішення складено "18" березня 2026 р. 

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/. 

Суддя		І.П. Жигалкін