П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
19 лютого 2026 року 	 	справа 160/27128/25	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Головко О.В., Ясенова Т.І., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 (суддя Олійник В.М.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради про зобов`язання надати статус “член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни” та видати посвідчення “член сім`ї загиблого”

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.09.2025 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність, щодо ненадання статусу “член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни” згідно статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту” з виданням посвідчення “член сім`ї загиблого”;
- зобов`язати надати статус “член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни” відповідно до статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту” та видати посвідчення “член сім`ї загиблого”.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2025, прийнятому в спрощеному провадженні, в задоволенні позову відмовлено. Прийняте рішення суд мотивував тим, що оскільки смерть померлого чоловіка позивачки пов`язана з виконанням обов`язків служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тобто загибель (смерть) не є наслідком поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також не є наслідком захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів, у відповідача не було підстав для надання позивачці статусу особи, яка належить до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни у відповідності до пункту 1 статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту”.
В апеляційній скарзі представник позивачки просить скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що за життя чоловік позивачки мав статус особи, яка стала інвалідом І групи внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та мав право на пільги встановлені законодавством для ветеранів війни – інвалідів війни. Чоловік позивачки помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджено експертним висновком, а тому у відповідності до пункту 1 статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту” позивачка має право на встановлення статусу “член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни”..
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.
ОСОБА_1 03.07.2025 та 08.09.2025 зверталася до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради з заявою про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до абзацу 1 пункту 1 статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та подавала пакет документів, на підтвердження відповідного статусу, а саме: ксерокопію паспорта; ксерокопію свідоцтва про смерть чоловіка; експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МО та МОЗ №4214 від 17.02.2025 про причину смерті чоловіка; ксерокопію свідоцтва про шлюб.
Листами Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради № Г-354-П/02.17.10-08 від 04.07.2025 та №Г-427-П/02.17.10-08 від 11.09.2025 повідомлено позивачку про неможливість встановлення статусу "член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни", оскільки її чоловік не приймав участі в бойових діях та захворювання, яке призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також зазначено, що відсутні правові підстави для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно із абзацом першим пункту 1 статті 10 Закону, оскільки смерть чоловіка не пов`язана із захворюванням, пов`язаним з перебуванням на фронті або одержаним в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.
Відповідно до преамбули до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до частин 2, 4 статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.
Місцеві ради, підприємства, установи та організації мають право за рахунок власних коштів і благодійних надходжень встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів війни.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Тобто закон прирівнює до ветеранів війни зазначені категорії осіб, в тому числі інвалідів війни.
У свою чергу стаття 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає, як і хто саме вважається особою з інвалідністю внаслідок війни.
Так, відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Крім того, згідно з пунктами 1 та 2 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:
- військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;
- осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Отже, в силу приписів пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особою з інвалідністю внаслідок війни є в тому числі військовослужбовці, які отримали інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Судом встановлено, що чоловік позивачки виконував обов`язки військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС, у зв`язку із чим визнаний інвалідом першої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, набув статус особи з інвалідністю внаслідок війни, мав право на пільги, встановлені для ветеранів війни, і на нього поширювалася дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Крім того, безспірним є той факт, що причиною смерті чоловіка позивачки стало захворювання, пов`язане з виконанням ним, як військовослужбовцем, обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідним експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України.
Пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
При цьому до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, відносяться: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Як зазначено у пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 20-РП/04, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ II Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.
Отже, чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюється також і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та мали статус ветерана війни.
Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".
Абзацом 2 пункту 7 цього Положення передбачено, що "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.
З огляду на викладене та враховуючи, що позивачка є дружиною померлого ОСОБА_2 , який був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і мав статус ветерана війни-особи з інвалідністю внаслідок війни, суд доходить висновку, що на позивачку поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і що вона має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про встановлення такого статусу та видачу такого посвідчення.
При цьому колегія суддів не погоджується із тлумачення відповідачем норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таким чином, що члени сім`ї померлого військовослужбовця-учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не мають права на встановлення статусу члена сім`ї померлого (загиблого) і отримання посвідчення члена сім`ї загиблого, оскільки смерть такої особи пов`язана із захворюванням, яке отримане внаслідок ліквідації Чорнобильської катастрофи, а не із захворюванням, одержаним в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів.
Відповідне тлумачення суд вважає помилковим, дискримінаційним і таким, що ґрунтується на неправильному розумінні дійсного змісту положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
На думку колегія суддів, визначальним в контексті цієї справи є те, що дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється на членів сім`ї ветеранів війни та прирівняних до них учасників бойових дій і осіб з інвалідністю внаслідок війни, смерть яких пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Водночас слід врахувати, що навіть якщо окремі положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не можуть вважатися однозначними, то згідно з висновками ЄСПЛ, зробленими у справі "Сєрков проти України" (№ 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року, п. 35), сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі "передбачуваності" у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються враховуючи зміни у повсякденній практиці (див. рішення у справі "Горжелік та інші проти Польщі" (Gorzelik and Others v. Poland) [ВП], заява № 44158/98, п. 65, від 17 лютого 2004 року).
Отже, бездіяльність відповідача щодо встановлення позивачці статусу члена сім`ї померлого ветерана війни є неправомірною, відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, без дотримання принципів належного врядування у реалізації головного завдання органу соціального захисту, яким є надання соціальної допомоги громадянам, які потребують підтримки з боку держави, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без врахування необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відтак позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача у наданні позивачці статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення належить задовольнити.
Крім того, оскільки оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, зважаючи на те, що право позивачки на отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни підтверджується матеріалами справи, суд доходить висновку, що з урахуванням статей 5, 245 КАС України також слід зобов`язати відповідача надати позивачці вищевказаний статус та видати відповідне посвідчення встановленого зразка (із написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого").
Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. 
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, з суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 2785,76 грн в тому числі 968,96 грн за подання позову та 1816,80 грн за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 241-245, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити. 
Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради, код ЄДРПОУ 05411280, щодо ненадання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , статусу “член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни” згідно статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту” з виданням посвідчення “член сім`ї загиблого”.
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради, код ЄДРПОУ 05411280, надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , статус “член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни” відповідно до статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту” та видати ОСОБА_1 посвідчення “член сім`ї загиблого”.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради (код ЄДРПОУ 05411280) судовий збір у розмірі 2785,76 грн.

Постанова набирає законної сили з 19.02.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді О.В. Головко 

судді Т.І. Ясенова