КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2026 року м. Київ справа №320/13732/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у
м. Києві та Київській області
третя особа Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області
про визнання протиправним та скасування рішень, 

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.01.2025 номер: 21 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Таджикистан;
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.01.2025 номер: 80112500105930/26/1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Таджикистан;
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.01.2025 номер: 8010130100017586 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про протиправність і скасування рішень Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області: від 29.01.2025 №80114500000721/261 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Таджикистан; від 29.01.2025 номер: 80112500105930/26/1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Таджикистан; від 29.01.2025 номер: НОМЕР_1 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Таджикистан.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначив, що відповідач протиправно позбавив його дозволу на імміграцію в Україну, адже оскаржуване рішення не містить жодного обґрунтування. Також позивачем зазначено, що з моменту отримання у 2017 році дозволу на імміграцію в Україну і до моменту його скасування позивач не вчиняв будь-яких протиправних дій, які завдали шкоду національній безпеці або громадському порядку в Україні. Більше того, протягом тривалого проживання позивача на території України останній жодного разу не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, не знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Тобто, жодних дій, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну та виданої на підставі цього рішення посвідки на постійне проживання позивач не вчиняв. Тоді як відповідачем без будь-якої перевірки та з`ясування обставин наданий позивачу дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання в Україні відкликано на підставі пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», згідно якого, дозвіл на імміграцію відкликається органом, що його надав, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому стверджує про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позовну заяву, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, представник відповідача зазначив, що Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області відповідно до наявних відомостей, отриманих у передбачений Законом спосіб, встановлено, що позивач є активним прихильником політики народно-демократичної партії Таджикистану – провладної партії країни, лідером якої є Президент ОСОБА_3 . Вищевказана партія на чолі з Емомалі Рахмоном не засуджує дії російської федерації в Україні, а саме захоплення, тимчасову окупацію території Донецької та Луганської областей, анексію Криму, повномасштабне вторгнення. Крім того, відповідно до наявних відомостей, Таджикистан неофіційно співпрацює з рф в сфері постачання озброєння, яке в подальшому використовується на фронті та надає змогу рф здійснювати вербування власних громадян для їх подальшого задіяння у військових діях в України в лавах збройних сил російської федерації. Згідно з наявними даними позивач прибув до м. Києва за вказівки спецслужб рф, які планують використати вказаного іноземця для встановлення позаслужбових довірчивих відносин з посадовими особами органі державної влади, правоохоронних органів, військовослужбовців Збройних сил України, з метою отримання інформації щодо розташування військових частин на території м. Києва та Київської області, їх складу та чисельності, з метою подальшої передачі вищевказаних відомостей зазначеним спецслужбам. Прийняття рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну, позивачу необхідне з метою попередження та недопущення вчинення іноземцем розвідувальних, терористичних, екстремістських або інших протиправних дій на території України, забезпечення національної безпеки країни та захисту інтересів громадян.
Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області заперечило проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що ГУ СБУ листом № 51/9/2-51532 від 30.12.2024, складеним в одному примірнику, внесло на розгляд Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області подання (пропозицію з питань національної безпеки) про відкликання дозволу на імміграцію позивача в Україну, посвідки на його постійне проживання в Україні у зв`язку із діями позивача, націленими на взаємодію з іншими особами з метою зміцнення інфраструктури впливу спецслужб російської федерації у ході учинення ними розвідувально-підривної діяльності на території України, що у своєму розвитку могло завдати шкоди інтересам України, правам і законним інтересам громадян та становить передбачену п. 19 «Стратегії національної безпеки України», затвердженої на підставі ч. 5 ст. 3 Закону України «Про національну безпеку України» указом Президента України від 14.09.2020 № 392/2020, загрозу національній безпеці у частині, що стосується прагнень спецслужб російської федерації зміцнити інфраструктуру свого впливу на території України. ГУ СБУ підтверджує достовірність викладеної у листі № 51/9/2-51532 від 30.12.2024 про дії позивача, які становлять загрозу національній безпеці України, інформації, що отримана у ході виконання завдань, визначених Законом України «Про Службу безпеки України». Ця інформація ґрунтується на результатах проведення уповноваженим функціональним підрозділом ГУ СБУ, зокрема до 30.12.2024, згідно із Законом України «Про Службу безпеки України» заходів, спрямованих на усунення й нейтралізацію загроз національній безпеці в умовах правового режиму воєнного стану, що засвідчується листом УЗНД ГУ СБУ № 51/9/2-840мп від 20.02.2026, копія якого додається у доступному учасникам адміністративного судочинства обсязі.
Позивач у відповіді на пояснення третьої особи зазначив, що у поясненнях та листі Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області № 51/9/2-840мп від 20.02.2026 відсутня будь-яка конкретна інформація, яка, відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 ЗУ «Про імміграцію» є підставою для відкликання дозволу на імміграцію в Україну, зокрема: чи вчинялися позивачем дії, які загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що тут проживають, і якщо вчинялися, то які саме, а також відсутні посилання на норми матеріального права, які порушено позивачем

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дій у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
26.05.2025 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
28.05.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 залучено до участі у справі Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову. Витребувано від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області належним чином засвідченні копії документів, що стали підставою для направлення Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області подання від 30.12.2024 № 51/9/2-51532 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.
23.02.2026 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення.
24.02.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на письмові пояснення третьої особи.
Інших заяв чи клопотань до суду не надходило
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, судом встановлені відповідні обставини.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Таджикистан, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 
20.04.2017 позивач звернувся до Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону, як особа яка перебуває у шлюбі з іммігранткою (дружина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 видане повторно 20.04.2017,який укладено 10.01.2017, посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 18.02.2015, орган видачі 3201).
25.07.2017 ГУ ДМС України в м. Києві прийнято рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону.
Позивача документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_5 від 18.09.2017.
03.05.2018 у зв`язку з втратою був документований в порядку обміну посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_6 .
04.06.2021 у зв`язку із непридатністю для подальшого використання був документований в порядку обміну посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача в Україні народився син – ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.09.2024 Серії НОМЕР_8 
30.12.2024 на адресу відповідача надійшло подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про відкликання дозволу на імміграцію, в якому викладено прохання про прийняття рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну, з метою попередження та недопущення вчинення іноземцем розвідувальних, терористичних, екстремістських або інших протиправних дій на території України, забезпечення національної безпеки країни та захисту інтересів громадян.
29.01.2025 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_7 на підставі пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».
Також, 29.01.2025 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 80112500105930/26/1 про відкликання посвідки на постійне проживання від 04.06.2021 № НОМЕР_7 громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_7 на підставі частини 2 статті 12 Закону України «Про імміграцію».
Разом з тим, 29.012.2025 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 8010130100017586 про примусове повернення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_7 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.
Не погоджуючись із спірними рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних інтересів із вказаним позовом до суду.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно з частини 1 статті 4 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" (далі - Закон № 2491-ІІІ) іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 1 Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні
За визначенням Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Частиною 1 та пункту 1 частини 3 статті 4 Закону № 2491-ІІІ передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.
Статтею 12 Закону № 2491-ІІІ передбачено, що дозвіл на імміграцію відкликається органом, що його надав, якщо:
1) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;
2) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;
3) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
4) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
5) іммігрант звернувся із заявою про відкликання дозволу на імміграцію (крім осіб, яким відповідно до частин другої і третьої статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" виїзд з України не дозволяється);
6) іммігрант набув громадянство України. На таких осіб не поширюються вимоги статті 13 цього Закону, крім вилучення посвідки на постійне проживання;
7) іммігрантом отримано дозвіл на імміграцію на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 цього Закону, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, його позбавлено батьківських прав стосовно дитини, яка є громадянином України;
8) іммігрантом отримано дозвіл на імміграцію на підставі пункту 2 частини третьої статті 4 цього Закону, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, його звільнено від повноважень опікуна чи піклувальника громадянина України у разі невиконання ним своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до закладу освіти, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту;
9) іммігранта затримано під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України чи порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї;
10) в інших випадках, передбачених законами України.
У разі відкликання дозволу на імміграцію відкликається також посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну.
Згідно положень статті 13 Закону № 2491-ІІІ, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Копії рішень про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. Відкликана або визнана недійсною посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.
Особа, стосовно якої прийнято рішення про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повинна виїхати з України протягом строку, визначеного рішенням про примусове повернення.
Якщо за цей час особа не виїхала з України і не оскаржила рішення про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання до суду, вона підлягає примусовому видворенню в порядку, передбаченому законом України.
Якщо після відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію з`ясуються обставини, що можуть свідчити про наявність умов для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", виконання рішення про її примусове повернення призупиняється, а рішення про примусове видворення не приймається до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Якщо особа оскаржила рішення про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання до суду, виконання рішення про її примусове повернення призупиняється до набрання рішенням суду законної сили.
У разі визнання судом протиправним та скасування рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання дозвіл на імміграцію вважається чинним та є підставою для звернення за отриманням посвідки на постійне проживання у порядку обміну.
У разі прийняття рішення про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання за заявою іммігранта особа повинна виїхати протягом одного місяця з дня отримання такого рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає примусовому поверненню чи видворенню в порядку, передбаченому законом України.
Відповідно до п. 21-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983), дозвіл на імміграцію відкликається або визнається недійсним органом, що його надав.
Питання щодо відкликання або визнання недійсним дозволу мають право порушувати ДМС, територіальні органи ДМС та територіальні підрозділи ДМС, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо було встановлено обставини, за яких дозвіл на імміграцію підлягає відкликанню відповідно до статті 12 Закону України “Про імміграцію” або визнанню недійсним відповідно до статті 12-1 Закону України Про імміграцію.
У разі відкликання дозволу на імміграцію відповідно до пункту 5 частини першої статті 12 Закону України “Про імміграцію” підставою для відкликання дозволу на імміграцію є заява іммігранта про відкликання дозволу на імміграцію, яка подається іммігрантом особисто або через законного представника до територіальних органів ДМС або територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іммігранта, або до дипломатичних представництв і консульських установ України - у разі перебування іммігранта за кордоном
До такої заяви додаються документи, передбачені абзацами другим і четвертим пункту 11 цього Порядку, а також оригінал (після пред`явлення повертається) та копія посвідки на постійне проживання.
У разі відкликання дозволу на імміграцію відповідно до пункту 6 частини першої статті 12 Закону України “Про імміграцію” підставою для відкликання дозволу на імміграцію є повідомлення структурного підрозділу з питань громадянства України територіального органу ДМС про прийняття рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України.
Для прийняття рішення про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію в разі, коли ініціатором такого відкликання або визнання дозволу недійсним є ДМС, територіальні органи ДМС або територіальні підрозділи ДМС, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для відкликання або визнання недійсним дозволу, визначених статтями 12, 12-1 Закону України “Про імміграцію”, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення таким органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для відкликання або визнання недійсним дозволу, визначених статтями 12, 12-1 Закону України Про імміграцію, яке разом з матеріалами, що підтверджують такі підстави (за відсутності визначених законом заборон для їх передачі або розголошення), надсилається до органу ДМС, який надав такий дозвіл.
ДМС, територіальні органи ДМС і територіальні підрозділи ДМС у місячний строк з дня надходження подання щодо відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб. На підставі результатів аналізу зазначеної інформації приймається відповідне рішення.
У разі коли ініціатором відкликання дозволу на імміграцію є іммігрант, проводяться перевірки відсутності підстав, за яких відповідно до частин другої і третьої статті 22 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” виїзд з України не дозволяється.
Рішення про відкликання дозволу на імміграцію згідно з додатком 3 або визнання недійсним дозволу на імміграцію згідно з додатком 4формується за допомогою відомчої інформаційної системи ДМС та підписується Головою ДМС або його заступником, керівником/заступником керівника територіального органу ДМС, керівником/заступником керівника територіального підрозділу ДМС шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису. У випадку відсутності технічної можливості підписання рішення шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису таке рішення підписується власноручно та сканується особою, яка його підписала, із застосуванням засобів відомчої інформаційної системи ДМС до заяви про надання дозволу на імміграцію.
Про прийняте рішення протягом п`яти календарних днів письмово повідомляється ініціатору відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію. У разі коли ініціатором відкликання є іммігрант, копія рішень про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів з дня їх прийняття надсилаються рекомендованим листом іммігранту на адресу, зазначену в його заяві про відкликання дозволу на імміграцію.
Копії рішень про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів з дня їх прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання або на останню відому ДМС, територіальному органу ДМС або територіальному підрозділу ДМС адресу або вручаються їй.
З аналізу наведених норм вбачається, що подання органу, що ініціює питання скасування дозволу, має містити підстави для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону № 2491-ІІІ.
Разом з тим суд зазначає, що відповідно до положень статті 12 Закону № 2491-ІІІ підставами для скасування дозволу на імміграцію є, зокрема, загроза дій іммігранта національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
У свою чергу, Верховний Суд в постанові від 22.01.2020 у справі №802/1439/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87079873) зазначив, що стаття 12 Закону № 2491-ІІІ передбачено вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого слідує, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.
Отже, скасування дозволу на імміграцію можливе за умови встановлення конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме іммігрантом протиправних дій.
У поданні від 30.12.2024 №51/9/2-51532 Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області зазначено, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, проте жодної конкретизації джерел походження інформації щодо позивача та доказів необхідності скасування дозволу на імміграцію відповідачем не було надано.
З огляду на викладене, необхідність скасування дозволу на імміграцію, яка має превентивний характер, не має доводитися вчиненням особою протиправних діянь, проте посилання на можливість протиправної поведінки мають бути обґрунтовані наявністю певної інформації у вигляді довідок, пояснень, тощо.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем наявності підстав для припущень, що перебування на території України позивача може призвести до дестабілізації криміногенної обстановки в Україні та порушень громадського порядку.
У поданні не зазначено жодних фактів (лише несе попереджувальний характер), з метою забезпечення національної безпеки України, захисту громадського порядку та правоохоронних інтересів громадян. 
Подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області має відповідати вимогам обґрунтованості, конкретності, а також супроводжуватись належними та допустимими доказами, які підтверджують існування реальних, а не гіпотетичних, загроз державній безпеці або іншим охоронюваним законом інтересам. Інакше, подання не може вважатися належною підставою для втручання в право особи на проживання в Україні, гарантоване статтею 8 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 33 Конституції України та статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У відповідності до положень частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У справах про скасування посвідки на постійне проживання орган міграційної служби має підтвердити обґрунтованість свого рішення, а отже подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, на яке посилається відповідач, повинне бути наповнене фактичним змістом та доказами, що можуть бути перевірені судом.
У разі відсутності доказів, подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області перетворюється на формальне, необґрунтоване звернення, яке не створює достатніх правових підстав для позбавлення особи її права на постійне проживання в Україні. 
Слід також врахувати, що скасування посвідки є формою втручання в особисте та сімейне життя особи. Відповідно до практики ЄСПЛ (справи Moustaquim v. Belgium, Boultif v. Switzerland, Uner v. the Netherlands), держава повинна забезпечити баланс між інтересами суспільства та особистими правами іноземця. Будь-яке втручання має бути необхідним у демократичному суспільстві, а отже підтвердженим доказами, які дозволяють суду здійснити оцінку пропорційності. 
Таким чином, якщо орган ДМС у своєму рішенні спирається виключно на подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області без надання супровідних доказів, це означає відсутність належної доказової бази. 
У свою чергу, це порушує принцип законності (ст. 2 КАС України), презумпцію доброчесності іноземця, а також принцип юридичної визначеності. У випадках, коли подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області не містить доказів про участь особи у підготовці або вчиненні злочину, загрозу громадському порядку чи державній безпеці, відсутні будь-які підстави для обмеження її законно набутих прав на проживання в Україні. 
Отже, подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, що не містить жодного посилання на кримінальні провадження, судові рішення, оперативну інформацію чи докази протиправної поведінки особи, не може розцінюватися як належна підстава для скасування посвідки. 
До того ж, при розгляді подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області не виконало всіх необхідних дій, зокрема, не запросило іммігранта для пояснень та не запитало додаткову інформацію у ініціатора подання. 
Подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області не містило доказів, а рішення про відкликання дозволу було прийнято формально, без належного обґрунтування. 
Верховний Суд неодноразово висловлювався з приводу важливості принципу правової (справедливої) процедури (постанова від 16.042020 справа № 495/5105/17, від 13.03.2020 справа № 805/2340/17-а), яка є невід`ємною частиною верховенства права. Вказаний принцип спрямований на забезпечення справедливого ставлення до особи під час прийняття актів суб`єктом владних повноважень. Правова (справедлива) процедура встановлює стандарти у процесі прийняття актів суб`єктами владних повноважень, які відображені в рішеннях Європейського суду з прав людини, у яких здійснюється застосування ст. 6 Конвенції, яка передбачає дотримання процесуальних (процедурних) гарантій у судовому провадженні. 
У постанові від 30.07.2020 у справі № 824/875/19-а Верховний Суд наголосив, що вказані гарантії поширюються і на адміністративні процедури за участі суб`єкта владних повноважень. Згідно з цією статтею має бути забезпечене право особи: бути поінформованим; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника; ознайомитися з матеріалами справи; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення; обґрунтувати органом влади прийняття несприятливих актів; визначити порядок їх оскарження, відшкодувати заподіяну шкоду. 
Також Верховний Суд у своїй постанові від 04.09.2020 у справі №120/1859/19-а вказав, що відповідно до п. 23 Порядку № 1983, територіальні органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізують свої повноваження шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається питання. Отже, функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. 
Верховний Суд наголошує, що особа, якої стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності. Тож не запрошення для надання пояснень іммігранта, стосовно якого розглядається питання скасування дозволу на імміграцію, є позбавленням процесуальних гарантій останнього щодо безпосередньої участі у процедурі прийняття відповідного рішення компетентним органом.
На думку суду, відповідачем в порушення наведених норм не було запрошено позивача для надання пояснень. 
Крім того, на фізичну особу не може бути покладено тягар доведення правомірності свого перебування в Україні внаслідок різної оцінки уповноваженими державними органами інформації. У даному конкретному випадку, такими органами є ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області. 
Також слід звернути увагу, що у висновку про відкликання дозволу на імміграцію в Україну відсутні чіткі, належні та допустимі докази винуватості в будь яких правопорушеннях позивача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відкликання дозволу на імміграцію в Україну здійснено за відсутності підстав, визначених статтею 12 Закону № 2491-ІІІ, що є правовою підставою для визнання протиправним та скасування рішення № 26 від 29.01.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі оскаржуваного рішення відповідачем також була відкликана посвідка на постійне проживання від 04.06.2021 № НОМЕР_7 .
Разом із цим, за ознаками протиправності також підлягає скасуванню похідне рішення відповідача - від 29.01.2025 №8010130100017586 про примусове повернення ОСОБА_1 , громадянина Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця.
При цьому, суд звертає увагу позивача, що позовні вимоги стосовно направлення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області інформації до інших органів та структур ДМС не підлягають задоволенню з огляду на їх передчасність. Суд наразі не вбачає підстав вважати, що відповідачем не будуть виконані належні та необхідні дії після набрання даним рішенням законної сили.
Згідно з приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими у певній мірі, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору та підлягають частковому задоволенню, а оскаржувані рішення підлягають скасуванню.
Натомість, відповідачем не було доведено наявності підстав для прийняття оскаржуваних рішень. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

VI. Судові витрати.
З огляду на часткове задоволення позову та враховуючи приписи статті 139 КАС України, на користь позивачки підлягають стягненню здійсненні нею судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1211,20 грн
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.01.2025 номер: 26 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.01.2025 номер: 80112500105930/26/1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.01.2025 номер: 8010130100017586 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця.
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, код ЄДРПОУ 42552598).

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.