П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року 
м. Рівне

Справа № 566/363/24
Провадження № 22-ц/4815/214/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Рівненської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду,

в с т а н о в и в:
06.04.2024 року до Млинівського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Рівненської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Позовні вимоги мотивує тим, що в провадженні дізнавача відділення поліції №1 Дубенського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Новосад К.М. перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021186160000297, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. У межах зазначеного кримінального провадження 11.11.2021р. слідчим-суддею Млинівського районного суду (справа №566/1398/21) було накладено арешт на майно, яке було вилучено у позивача, в межах кримінального провадження, а саме: деревину породи "Ясен" об`ємом 3м (3), яка знаходилась у вантажному відділенні вантажного автомобіля марки "ГАЗ-САЗ", моделі 3507, номерний знак НОМЕР_1 , з позбавленням права на відчуження та розпорядження даним майном до прийняття остаточного процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні. Транспортний засіб – вантажний автомобіль марки "ГАЗ-САЗ", моделі 3507, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , був переданий позивачу на відповідальне зберігання.
В подальшому 11.11.2021р. постановою про передачу речового доказу на відповідальне зберігання – речовий доказ у кримінальному провадженні №12021186160000297 – деревину породи "Ясен" об`ємом 3м(3) поміщено на територію відділення поліції №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області.
Листами ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області за №Г-129/210-2022 від 03.10.2022р. та №Г-133/210-2022 від 13.10.2022р., позивачу фактично було відмовлено в отриманні постанови про закриття кримінального провадження, внесене до ЄРДР за №12021186160000297 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та при цьому повідомлено, що зазначене кримінальне провадження було закрито 09.11.2021р. Окрім того, листом ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області за №Г-147/210-2022 від 21.12.2022р. повідомлено про неможливість повернення належного позивачеві майна, оскільки орган дізнання не уповноважений скасовувати накладений судом арешт майна.
В подальшому ухвалою слідчого судді Млинівського районного суду вказаний арешт майна був скасований, однак незважаючи на скасування арешту і неодноразові вимоги повернути належне йому майно станом на день подання даного позову належне майно, а саме: деревину породи "Ясен" об`ємом 3м(3), яку поміщено на територію ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області не повернуто.
Згідно довідки, виданої філією "Дубенське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", ціна на дров`яну деревину для непромислового використання (для населення) 1 групи (твердолистяні) складає 990,00 грн. за м3 з ПДВ. Відповідно до зміни №1 до ТУ У 16.1-00994207-005:2018 "Деревина дров`яна, класифікація, облік, технічні вимоги", а саме п.5.3 деревина породи "Ясен" відноситься до 1 групи. Беручи до уваги викладене вартість деревини породи "Ясен" об`ємом 3м(3), яку позивачу не повернуто, складає 2 970,00 грн. (990,00 грн. х 3). Позивач зазначає, що його деревина породи "Ясен" об`ємом 3м (3) зникла з території ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області, незважаючи на обов`язок останнього забезпечити її схоронність. З огляду на викладене, просить суд відшкодувати йому майнову шкоду за рахунок держави у розмірі вартості деревини, а саме 2 970,00 грн.
Крім цього, позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду, завдану неправомірними діями органів дізнання відносно нього, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відносно неї, а також у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи тривалість порушення права позивача, небажання та свідоме затягування зі сторони працівників поліції у відновленні його законного права, а також з огляду на вимоги розумності і справедливості вважає, що обґрунтованою сумою моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, є 50 000,00 грн.
Також просить суд стягнути на його користь понесені судові витрати за надання правничої допомоги.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Апелянт вказує, що у межах кримінального провадження у нього було вилучено майно — деревину породи "ясен" об`ємом 3 м?, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт. Надалі кримінальне провадження було закрито, а арешт майна скасовано ухвалою слідчого судді із зобов`язанням повернути майно власнику, однак, попри це, належне йому майно органом поліції повернуто не було.
На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що він не вжив заходів для отримання майна, оскільки позивач неодноразово звертався до органу поліції з вимогою про його повернення, у тому числі через представника, однак майно фактично повернуто не було.
Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду про недоведеність належності йому спірної деревини, посилаючись на наявні у матеріалах справи докази, зокрема довідку органу місцевого самоврядування та ухвалу слідчого судді про скасування арешту майна та його повернення.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на те, що він не оскаржував дії органу досудового розслідування у порядку статей 303–306 КПК України, оскільки під час досудового розслідування він мав процесуальний статус свідка, який не наділений правом на подання таких скарг.
Посилаючись на наведені обставини, апелянт вважає, що неповернення майна після закриття кримінального провадження та скасування арешту свідчить про протиправність дій органів досудового розслідування, внаслідок чого йому завдано матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок держави.
У зв`язку з цим апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, у яких заперечують проти її задоволення та просять залишити рішення суду першої інстанції без змін. Доводи відзивів за своїм змістом є аналогічними правовій позиції відповідачів, викладеній під час розгляду справи судом першої інстанції, зводяться до заперечення підстав позову та правильності висновків суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності передбачених законом підстав для покладення на державу обов`язку з відшкодування шкоди, зокрема не встановлено протиправності дій органів досудового розслідування, факту заподіяння матеріальної та моральної шкоди, а також причинного зв`язку між діями відповідачів та заявленою шкодою. Суд також врахував, що спірна деревина фактично перебуває на зберіганні у підрозділі поліції, доказів її втрати чи знищення позивачем не надано, належність майна позивачу належними доказами не підтверджена, а рішення, дії чи бездіяльність правоохоронних органів у встановленому законом порядку незаконними не визнавалися. За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сектором дізнання ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження №12021186160000297 від 09.11.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України за фактом крадіжки лісопродукції.
Так, 08.11.2021р. проведено огляд місця події за результатами якого виявлено та вилучено транспортний засіб – вантажний автомобіль марки "ГАЗ-САЗ", модели "3507", р.н. НОМЕР_1 , деревину породи ясен, приблизно об`ємом 3 м3, яку поміщено на зберігання на територію ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області.
Допитаний як свідок поліцейський офіцер громади Дубенського РВП ГУНП ОСОБА_2 повідомив, що 08.11.2021р., близько 18 год. ним було виявлено транспортний засіб марки "ГАЗ-САЗ", на багажному відділенні якого знаходилась деревина. З вказаного багажного відділення автомобіля випала колодка деревини, тому ним було зупинено його з метою попередження водія, що він перевозить незакріплений вантаж та може спричинити дорожньо-транспортну пригоду. Під час зупинки транспортного засобу було встановлено, що ним керує водій ОСОБА_1 , житель с. Береги, Дубенського району Рівненської області. ОСОБА_2 попросив у останнього посвідчення водія, реєстраційні документи на автомобіль та документи на перевезення лісопродукції. Водій ОСОБА_1 відмовився надавати йому документи на лісопродукцію, але пред`явив довідку за 2018 рік про те, що ОСОБА_1 на території власного господарства зрізував деревину породи "смерека", а також за грудень 2020 року зі змістом про те, що ОСОБА_1 перевозить дрова. Зазначені довідки видані Берегівським старостинським округом. Крім цього, ОСОБА_2 під час допиту зазначив, що ОСОБА_1 на момент зупинки перевозив деревину породи ясен. Через відсутність відповідних документів про походження лісодеревини, на місце події було викликано слідчо-оперативну групу.
08.11.2021р. відібрано пояснення у ОСОБА_1 , який на підставі ст. 63 Конституції України відмовився надавати будь-які пояснення відносно себе.
09.11.2021р. дізнавачем ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Третьяк К.М. винесено постанову про визнання та приєднання речових доказів, відповідно до якої транспортний засіб – вантажний автомобіль марки "ГАЗ-САЗ", моделі 3507, д.р.н. НОМЕР_1 і деревину породи ясен, об`ємом приблизно 3м3, яка знаходилася у вантажному відділенні указаного автомобіля визнано речовими доказами і поміщено на зберігання на територію ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області.
09.11.2021р. процесуальним керівником у кримінальному провадженні Торубко В.В. підготовлено клопотання про арешт майна.
09.11.2021р. витребувано інформацію із ДП "Млинівське лісове господарство" про те, що на території державного лісового фонду ДП "Млинівський лісгосп" в період з 01.10.2021 по 08.11.2021 фактів незаконної порубки чи крадіжки готової лісопродукції породи ясен не зафіксовано.
11.11.2021р. слідчим суддею Млинівського районного суду винесено ухвалу (№566/1398/21), відповідно до якої накладено арешт на тимчасово вилучене майно – речові докази у кримінальному провадженні №12021186160000297 від 09.11.2021р. за ч.1 ст. 185 КК України, а саме: - транспортний засіб – вантажний автомобіль марки "ГАЗ-САЗ", моделі 3507, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , жителю АДРЕСА_1 з передачею на відповідальне зберігання власнику, з покладенням на останнього обов`язку збереження вказаного майна та надання такого на вимогу слідчого, прокурора у випадку необхідності проведення слідчих дій, заборонивши відчуження та розпорядження арештованого транспортного засобу; - деревину породи ясен, приблизно об`ємом 3 м3, яка знаходилася у вантажному відділенні автомобіля марки "ГАЗ-САЗ", моделі 3507, р.н. НОМЕР_1 , з позбавленням права на відчуження та розпорядження даним майном до прийняття остаточного процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.
11.11.2021р. дізнавачем ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Третьяк К.М. винесено постанову про визнання та приєднання речових доказів. Відповідно до даної постанови ОСОБА_1 передано на відповідальне зберігання транспортний засіб – вантажний автомобіль марки "ГАЗ-САЗ", моделі 3507, д.н. НОМЕР_1 , а речовий доказ: деревину породи ясен, об`ємом 3 м3 – поміщено на зберігання на територію ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області.
11.11.2021р. долучено до матеріалів кримінального провадження розписку ОСОБА_1 про те, що він отримав на відповідальне зберігання вантажний автомобіль марки ГАЗ-САЗ, моделі 3507, д.н.з. НОМЕР_1 .
Долучено копію довідки, яка видана Берегівським старостинським округом про те, що ОСОБА_1 перевозить дрова, зрізані на власній ділянці (№02-15/397 від 08.12.2020).
21.12.2021р. дізнавачем сектору дізнання ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Третьяк К.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12021186160000297 на підставі п.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
21.12.2021р. начальником сектору дізнання ВП№1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Тростянчуком О.Ю. складено висновок про обґрунтованість прийнятого рішення про закриття кримінального провадження.
16.03.2023р. постанова про закриття кримінального провадження №12021186160000297 скасована виконувачем обов`язків заступника керівника Дубенської окружної прокуратури Міськевичем С.А., як незаконна та необґрунтована.
23.03.2023р. до Млинівської селищної ради скеровано запит щодо достовірності видачі довідки ОСОБА_1 Берегівським старостинським округом Млинівської ОТГ.
27.03.2023р. скеровано запит голові Млинівської ОТГ ОСОБА_3 з метою отримання інформації чи звертався ОСОБА_1 до виконавчого комітету Млинівської селищної ради в період з 2020 року по 08 листопада 2021р. із заявою про зрізання дерев із власної ділянки.
27.03.2023р. слідчим суддею Млинівського районного суду скасовано арешт на вантажний автомобіль марки "ГАЗ-САЗ", моделі 3507, р.н. НОМЕР_1 та деревину породи ясен, об`ємом приблизно 3 м3.
01.04.2023р. дізнавачем сектору дізнання ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Третьяк К.М. винесено постанову про повернення майна.
03.04.2023р. ОСОБА_1 скеровано копію постанови про повернення майна від 01.04.2023р.
15.05.2023р. долучено відповідь з Млинівської селищної ради, у якій зазначено, що  ОСОБА_1 до виконавчого комітету Млинівської селищної ради із заявою про надання дозволу на зрізання неплодовитих дерев із власної земельної ділянки в період з 2020 року по 08 листопада 2021 року не звертався.
22.06.2023р. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12021186160000297.
Згідно до матеріалів кримінального провадження №12021186160000297 ОСОБА_1 не мав жодного процесуального статусу.
На даний час в одному із приміщень гаражів (боксів) ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області знаходяться вилучені дрова породи ясен, об`ємом приблизно 3 м3, які були вилучені у ОСОБА_1 під час огляду місця події 08.11.2021р., що підтверджується протоколом огляду від 16.06.2023р.
На листи ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_1 щодо можливості отримати деревину породи ясен, останній не відреагував, за отриманням не з`явився. При цьому жодних належним доказів того, що дана продукція відсутня у ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області, позивач суду не надав.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.
З огляду на вказані норми матеріального права при зверненні з позовом про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні такою посадовою особою своїх повноважень, позивач повинен довести не лише протиправність поведінки відповідача, а й факт заподіяння майнової та моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Доказуванню підлягає факт завдання особі моральної шкоди, в чому така моральна шкода знайшла вираз, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2021 року у справі № 296/3139/20 у подібних правовідносинах зроблено висновок про те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди. Сам по собі факт, що визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області щодо нерозгляду клопотання, не свідчить про наявність заподіяння шкоди позивачу. Аналогічні правові висновки містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 243/5118/19, від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18, від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18, від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Судом першої інстанції встановлено, що вилучена у позивача деревина породи ясен об`ємом приблизно 3 м? після скасування арешту перебуває на зберіганні у підрозділі поліції, при цьому позивач був повідомлений про можливість її отримання, однак за отриманням не з`явився, а належних доказів втрати чи знищення цього майна суду не надав. Також матеріали кримінального провадження не містять відомостей про належність зазначеної деревини саме позивачу. 
Крім того, під час розгляду справи не встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування або прокуратури у відповідному кримінальному провадженні визнавалися незаконними у встановленому законом порядку, що виключає наявність підстав для покладення на державу обов`язку з відшкодування шкоди. 
Доводи апеляційної скарги про неповернення майна та протиправність дій відповідачів зводяться до незгоди позивача з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та не спростовують встановлених судом обставин і правильності застосування норм матеріального права. Посилання апелянта на те, що він звертався до органу поліції з вимогою про повернення майна, самі по собі не свідчать про наявність шкоди чи протиправності дій відповідачів за відсутності доказів втрати майна або перешкод у його отриманні.
Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого винесена ухвала слідчого судді про скасування арешту, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів та притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то позивачем не надано належних і допустимих доказів заподіяння йому моральних страждань, їх характеру та обсягу, а також причинного зв`язку між такими стражданнями та діями відповідачів, що правильно враховано судом першої інстанції.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, належно дослідив надані сторонами докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.