№ 207/37/26 
№ 2/207/1085/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м.Кам`янське
Південний районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Бушанської О.В.
за участю секретаря судового засідання Трохименко К.О.
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження  з повідомленням (викликом) сторін справу
за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 
до ОСОБА_4 
про стягнення коштів за вже сплачені комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за вже сплачені комунальні послуги, в якому просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 9512,50 грн понесених витрат з оплати комунальних послуг.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Основним квартиронаймачем є ОСОБА_3 . Відповідач не проживав за адресою реєстрації з 2009 по 2024 рік включно, а його донька ОСОБА_5 в квартирі ніколи не проживала за даний період часу. Відповідач не здійснює оплату комунальних послуг за адресою місця його реєстрації. В свою чергу, позивачами за 2025 рік здійснено оплату отриманих житлово-комунальних послуг, що підтверджується копіями квитанцій про оплату на загальну суму 19025 грн. Оскільки позивачі та відповідач з його неповнолітньою донькою зареєстровані у спірній квартирі, відповідач повинен нести половину всіх витрат по оплаті комунальних послуг.
Ухвалою суду від 14.01.2026 відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача вказує, що відповідач та його донька не проживають у спірній квартирі з підстав того, що між позивачами та відповідачем склалися неприязливі відносини, які виразилися у постійних скандалах з боку позивачів. Дані скандали та неприязливі відносини унеможливлюють проживання відповідача та його доньки в даній квартирі. Відповідач дійсно зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 у прохальній частині позовної заяви не зазначено за який час нею були сплачені грошові кошти за комунальні послуги, які саме комунальні послуги були сплачені та на підставі якої норми закону відповідач повинен сплатити ОСОБА_3 грошові кошти. 
Представник відповідача звертає увагу, що відповідач не використовував послуги газопостачання, водопостачання та електропостачання, які обліковуються встановленими в житловому приміщенні лічильниками і були спожиті саме позивачами, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на такі послуги.
У поданій заяві позивачі зазначають, що у 2019 році після створеного саме відповідачем конфлікту і порушенням ним сімейних домовленостей по розподілу квартир, вони звернулись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та мають бути знятими з реєстраційного обліку. Відкрито провадження у справі №207/2691/19. У задоволенні позовних вимог відмовлено. 
У 2024 році позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з непроживанням за місцем реєстрації і порушенням попередніх сімейних домовленостей. Відкрито провадження у справі №207/165/24, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
У 2025 році позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів на утримання майна та відшкодування моральної шкоди (справа №207/399/25). Позивачі просили стягнути з відповідача кошти за комунальні послуги за 2022, 2023,2024 роки. Позовні вимоги задоволено частково. Вказане рішення відповідачем не виконано.
У відповіді на відзив позивачі зазначають, що ніяких перешкод в користуванні відповідачем квартирою і послугами вони ніколи не вчиняли, відповідач має власні ключі від квартири. Відповідач ніколи не виконував обов`язки з оплати комунальних послуг і відмовляється їх виконувати.
Представник відповідача у поданій заяві просить долучити до матеріалів справи квитанцію про перерахунок грошових коштів відповідачем ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_3 в рахунок погашення квартплати та вивозу сміття у розмірі 2430 грн за 2025 рік.
Позивачі у поданій заяві вказують, що їм невідомі факти документального оформлення відсутності відповідача за адресою реєстрації або звільнення його від оплати послуг за будь-який період 2025 року. В квартирі встановлені лічильники на постачання послуг, але згідно з проектом відсутній лічильник на електричне опалення. Відповідач весь час мав і має ключі від квартири і ніколи не повертав їх відповідальному квартиронаймачеві. 
Позивачі звертають увагу суду на факт неповаги і невиконання відповідачем вимог закону, а саме ст.131 ЦПК України, в якій вказано про обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання. Представником відповідача при поданні відзиву не надіслано на адресу позивачів документів в підтвердження повноважень адвоката на представництво відповідача. Відповідач в порушення вимог закону не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. 
Щодо клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи квитанції про часткову оплату відповідачем комунальних послуг, позивачі зазначають, що ОСОБА_3 ніяких коштів від відповідача не отримувала. Станом на 24 годину 16.03.2026 ОСОБА_3 не отримувала повідомлення про начебто переведені відповідачем кошти, а кошти нею не отримані.
Присутній у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що за попередньою домовленістю між сторонами, ОСОБА_3 відмовилась від квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка залишилась після смерті їх бабусі на користь відповідача. Ця квартира була приватизована відповідачем одноособово. Отже відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому відповідач зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , а також зареєстрував за цією адресою свою малолітню доньку.
Позивач зауважує, що у спірній квартирі відсутнє централізоване опалення, опалення квартири здійснюється за допомогою електричної енергії. Опалення здійснюється з метою збереження нерухомого майна, тому, на думку позивача ОСОБА_1 , відповідач зобов`язаний сплачувати послуги з індивідуального опалення. 
Позивач ОСОБА_1 стверджує, що відповідач має ключі від спірної квартири, позивачі не перешкоджають йому та його доньці проживати у спірній квартирі. Відповідачем не надано доказів непроживання у спірній квартирі у 2025 році. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач проживає за місцем реєстрації, доказів зворотного не надано.
Присутній у судовому засіданні представник відповідача адвокат Куценко В.А. позовні вимоги визнав в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 заборгованості за комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території, а також послуги з вивозу сміття за 2025 рік, посилаючись на те, що відповідач у спірній квартирі протягом 2025 року не проживав та фактично не отримував послуги з газопостачання, водопостачання та водовідведення, а також послуги з постачання електричної енергії. Позивач разом з родиною проживає та працює у місті Києві. 
У поданому клопотанні представник відповідача з метою спростування доводів позивача ОСОБА_1 про проживання відповідача разом з малолітньою донькою та використання ними комунальних послуг у 2025 році, просить долучити до матеріалів справи копію договору оренди житла відповідачем у 2024 році в м.Києві, де він мешкає з родиною на даний час та картку киянина. 
Позивач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення вказаного клопотання представника відповідача, оскільки додаткові докази подані з порушенням встановленого законом строку. 
У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що вказані докази не були подані ним своєчасно, оскільки про те, що позивач заперечує факт непроживання відповідача у спірній квартирі йому стало відомо під час судового розгляду даної справи. 
Суд вважає, що вказана представником причина несвоєчасного подання додаткових доказів є поважною, що є підставою для задоволення відповідного клопотання про долучення додаткових доказів.
Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки ТОВ "Абонент ХХІ" №001362598 про склад сім`ї від 03.01.2026, в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_3 - основний квартиронаймач; ОСОБА_1 - батько; ОСОБА_4 - брат; ОСОБА_5 - племінниця. 
Позивачами до позовної заяви додані квитанції про оплату послуг: з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата); вивозу сміття; електричної енергії; водопостачання та водовідведення; споживання природного газу; розподіл природного газу. ОСОБА_3 у 2025 році сплачено комунальні послуги на загальну суму 19025,00 грн.
Позивачі вважають, що відповідач, як особа, що зареєстрована у спірній квартирі разом із неповнолітньою донькою, зобов`язаний нести половину всіх витрат по платі комунальних послуг, що за 2025 рік становить 9 512,20 грн.
Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, у зв`язку з чим позивачі звернулись до суду з даним позовом.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
За змістом статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені частиною другою статті 16 цього Кодексу. 
За приписами ч.1 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Згідно зі ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч.1 ст.66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).
Відповідно 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Закон України "Про житлово-комунальні послуги" регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч.1 ст.6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (п.6 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
За змістом ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст.541 ЦК України).
Частиною першою ст.544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Надані позивачами квитанції про оплату послуг: з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата); вивозу сміття; електричної енергії; водопостачання та водовідведення; споживання природного газу; розподіл природного газу свідчать про те, що ОСОБА_3 у 2025 році сплачено комунальні послуги на загальну суму 19025,00 грн.
Позивач ОСОБА_1 стверджує, що у 2025 році відповідач разом із своєю донькою періодично проживав у спірній квартирі, тому повинен нести половину всіх витрат на оплату комунальних послуг.
Представник відповідача зазначає, що відповідач у 2025 році разом зі своєю родиною постійно проживав у м.Київ, тому у нього відсутні обов`язки щодо сплати комунальних послуг, оплата за які нараховується на підставі засобів обліку.
За приписами ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.5 ст.82 ЦК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Судом встановлено, що рішенням Південного районного суду міста Кам`янського від 20.06.2025 у справі №207/399/25 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів на утримання майна та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти на утримання майна в сумі 6705,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду від 20.06.2025 у справі №207/399/25 у встановленому законом порядку не оскаржувалось та є чинним. 
У мотивувальній частині зазначеного вище рішення вказано, що позивачі надали відповідь на відзив, в якій зазначили, що адвокат вводить в оману суд, приховуючи дійсне місце знаходження відповідача. Стосовно сварок зазначають, що їх не могло бути, бо після створення конфліктних ситуацій самим відповідачем, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 не підтримують зв`язків з відповідачем, який живе у м.Києві разом з сім`єю. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що відповідач ОСОБА_4 в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 не мешкає більше 15 років. Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він в квартирі не проживає через погані стосунки зі своїм батьком ОСОБА_1 .
Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.08.2019 у справі №207/2691/19, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.12.2020 та постановою Верховного Суду від 30.03.2021, узадоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи – Адміністрація Південного району Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та мають бути знятими з реєстраційного обліку - відмовлено.
У мотивувальній частині зазначеного вище рішення вказано, що зпояснень відповідача ОСОБА_4 встановлено , що у 2014 році він намагався вселитися у квартиру, але позивачами йому чинилися перешкоди у користуванні квартирою. Сторони не заперечують, що між ними склалися неприязні стосунки, що підтверджується також тим, що вони не спілкуються між собою.
Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.08.2024 у справі №207/165/24 узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , та зняття його з реєстраційного обліку; визнання, що ОСОБА_4 незаконно і з порушенням здійснив реєстрацію своєї неповнолітньої доньки за адресою: АДРЕСА_4 , та має зняти її з реєстраційного обліку за даною адресою - відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду від 08.08.2024 у справі №207/165/24 у встановленому законом порядку не оскаржувалось та є чинним. 
У мотивувальній частині зазначеного вище рішення вказано, що той факт, що відповідач дійсно намагався вселитися в спірну квартиру підтверджується також доказами, які ж сам позивач долучив до матеріалів справи, а саме зверненням відповідача ОСОБА_4 до директора КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» від 30.04.2010 року, відповідно до якого він просив посприяти у вирішення питання щодо надання йому доступу до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки його батько ОСОБА_1 перешкоджає йому у користуванні зазначеною квартирою, також підтверджується довідкою директора КП КМР "Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду" від 05.05.2010 року вих. №392/4. 
На підтвердження факту непроживання відповідачем у спірній квартирі протягом 2025 року, представником відповідача надано картку киянина на ім`я ОСОБА_4 та договір оренди житлового приміщення від 20.10.2024, укладений між ОСОБА_6 (надалі - орендодавець) та ОСОБА_4 (надалі - орендар). Відповідно до п.1.1 договору оренди нежитлового приміщення орендодавець надає орендареві й членами його родини в користування строком на 2 роки з моменту підписання договору, квартиру за адресою: м.Київ.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що відносини між сторонами з приводу користування квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , тривають довгий час, ці відносини є неприязненими, наведені вище докази в їх сукупності не викликають у суду доведення поза розумним сумнівом факту непроживання відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 протягом 2025 року.
При цьому, суд зауважує, що у разі перебування відповідача у м.Кам`янське, у нього була відсутня необхідність проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 разом із позивачами, з якими у нього склалися неприязнені відносини, оскільки він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 та мав можливість проживати у цій квартирі.
Сторонами у справі не заперечується, що за користування послугами електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення нараховується плата на підставі показань засобів обліку споживання комунальних послуг.
Враховуючи, що нарахування за користування послугами електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення здійснені виключно лише за використані комунальні послуги, а відповідач фактично не проживав у спірній квартирі, не користувався цими комунальними послугами, суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача цих витрат.
Водночас, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача понесених позивачем ОСОБА_3 витрат на оплату послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а також послуги з вивозу сміття за 2025 рік у розмірі 2380,00 грн підлягають задоволенню, оскільки нарахування таких послуг здійснено з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.
Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст.ст.141, 259, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за вже сплачені комунальні послуги - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені витрати з оплати комунальних послуг у розмірі 2380 (дві тисячі триста вісімдесят) грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 333 (триста тридцять три) грн 07 коп. В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Бушанська