ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року   Справа № 902/475/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Кужель Є. М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Єфремової Ірини Анатоліївни на рішення господарського суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року по справі №902/475/25 (суддя Виноградський О.Є.)
час та місце постановлення рішення: 28 листопада 2025 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; повний текст виготовлено 3 грудня 2025 року
за позовом Вінницької міської ради
до Фізичної особи-підприємця Єфремової Ірини Анатоліївни
про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок  
за участю представників сторін:
від Позивача - Мічківський І.П.;
від Відповідача - Немцова О.Л..

ВСТАНОВИВ:
Вінницька міська рада (надалі – Позивач) звернулася в Господарський суд Вінницької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Єфремової Ірини Анатоліївни (надалі – Відповідач) про зобов`язання Відповідача усунути перешкоди Позивачу у користуванні комунальними земельними ділянками загальною площею 0,2883 Га з них: площею 0,0233 Га для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та площею 0,2650 Га для будівництва та обслуговування інших будівель, громадської забудови (здійснення благоустрою), які розташовані на території територіальної громади Позивача, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом демонтажу металевої огорожі-паркану із профнастилу, за адресою: вул. Костянтина Василенка, б/н, м. Вінниця за рахунок коштів Відповідача.
Обґрунтовуючи позов Позивач стверджує, що Відповідач безпідставно використовує комунальні земельні ділянки загальною площею 0,2883 Га, в тому числі площею 0,0233 Га для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності) та площею 0,2650 Га, в тому числі в межах “червоної лінії” площею 0,0628 Га (без права забудови) та площею 0,0590 Га в межах прибережної захисної смуги річки Дьогтянець, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою). Як зазначає Позивач, під час обстеження встановлено, що доступ до земельних ділянок комунальної власності є обмеженим, шляхом встановлення металевої огорожі (паркану) та що інформації про наявність дозвільних документів на встановлення огорожі у виконавчих органах Позивача відсутня.
10 вересня 2025 року від Позивача до Господарського суду Вінницької області надійшла заява про зміну предмету позову (том 1, а.с. 159-161).
У вказаній заяві Позивач просив господарський суд зобов`язати Відповідача усунути перешкоди Позивачу в користуванні комунальними земельними ділянками загальною площею 0,2883 Га, з них: площею 0,0233 Га, для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності) та площею 0,2650 Га, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою), які розташовані на території Вінницької міської територіальної громади, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом звільнення від будівельних матеріалів, будівельного сміття та тимчасової споруди, за адресою: вул. Костянтина Василенка, б/н, м. Вінниця, за рахунок коштів Відповідач.
Обґрунтовуючи заяву, Позивач зазначає, що відповідно до умов договорів про встановлення земельних сервітутів від 19 жовтня 2020 року № 2213/10-20 (із змінами внесеними додатковою угодою від 4 липня 2022 року № 291907-22) та від 19 жовтня 2020 року № 2214/10-20, які діяли до 25 липня 2024 року, ділянки передано для наступних потреб: площею 0,2650 Га, в т. ч. в межах “червоної лінії” - 0,0628 Га (без права забудови) та площею 0,0590 Га в межах прибережної захисної смуги річки Дьогтянець, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою); площею 0,0233 Га для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності).
Позивач стверджує, що на вказаних вище комунальних ділянках здійснено складування бетонних блоків, цегли, каміння, дерев`яних піддонів, розміщено тимчасову споруду, територія перебуває в занедбаному стані, поросла бур`янами, засмічена залишками будівельних матеріалів, що робить неможливим їх використання за призначенням для яких вони були надані в користування.
З огляду на встановлені обставини, а також той факт, що Відповідач до цього часу не вжив заходів на усунення порушень вимог земельного законодавства, з метою обрання ефективного способу захисту законних прав та інтересів Вінницької міської територіальної громади у сфері земельних відносин, з врахуванням вищевикладених обставин, за твердженнями Позивача виникла необхідність у зміні предмета позову в межах спірних правовідносин.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року в справі №902/475/25 позов задоволено (том 1, а.с. 230-234). Зобов`язано Відповідача усунути перешкоди Позивачу у користуванні комунальними земельними ділянками загальною площею 0,2883 Га, з них: площею 0,0233 Га, для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності) та площею 0,2650 Га, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою), які розташовані на території Вінницької міської територіальної громади, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом звільнення від будівельних матеріалів, будівельного сміття та тимчасової споруди, за адресою: вул. Костянтина Василенка, б/н, м. Вінниця, за рахунок коштів Відповідача.
Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що на підтвердження знаходження на земельній ділянці комунальної власності будівельних матеріалів, будівельного сміття та тимчасової споруди, за адресою: вул. Костянтина Василенка, б/н, м. Вінниця Позивачем надано акт комісійного огляду земельних ділянок Вінницької міської територіальної громади за даною адресою від 9 вересня 2025 року. Суд зазначив, що в акті зазначено, що відповідно до умов договорів про встановлення земельних сервітутів від 19 жовтня 2020 року № 2213/10-20 (із змінами внесеними додатковою угодою від 4 липня 2022 року № 291907-22) та від 19 жовтня 2020 року № 2214/10-20, які діяли до 25 липня 2024 року, ділянки передано для наступних потреб: площею 0,2650 Га, в т. ч. в межах “червоної лінії” - 0,0628 Га (без права забудови) та площею 0,0590 Га в межах прибережної захисної смуги річки Дьогтянець, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою); площею 0,0233 Га для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності).
Суд першої інстанції зазначив, що на вказаних вище комунальних ділянках здійснено складування бетонних блоків, цегли, каміння, дерев`яних піддонів, розміщено тимчасову споруду, територія перебуває у занедбаному стані, поросли бур`янами, засмічені залишками будівельних матеріалів, що робить неможливим їх використання за призначенням для яких вони були надані в користування. Констатовано, що в ході огляду здійснювалось фотофіксація (матеріали додаються) та що до Акту додано паперові копії електронних доказів – фотографії.
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що обставини, зазначені в Акті від 9 вересня 2025 року також підтверджуються в Акті № 1 Департаменту земельних ресурсів від 7 січня 2025 року та паперовими копіями електронних доказів – фотографіями, наданими представником Відповідача, тому суд першої інстанції виснував про доведення обставин на які посилається Позивач в обґрунтування своїх вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 2-4) в якій з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема, виходив з того, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги та не надано правову оцінку доводам Відповідача щодо дій/бездіяльності Позивача по розгляду заяв (клопотань) Відповідача від 23 квітня 2024 року №240924011832 та від 22 липня 2025 року №240825024457 спрямованих на продовження дії Договорів про встановлення земельного сервітуту. 
Відповідач зазначає, що листом від 6 вересня 2024 року № Є/01/32109/01-37 Відповідачеві надано інформацію про те, що в процесі візування питання було знято з розгляду виконавчого комітету Позивача, в зв`язку з неподанням повного переліку документів, передбаченим рішенням виконавчого комітету Позивача від 19 січня 2023 року №12 та проінформовано, що на підставі рішення Позивача від 25 вересня 2020 року №2423 з Відповідачем укладено Договори № 1 та №2. Вищевказана відповідь Позивача на думку скаржника не є її Рішенням, а тому не створює жодних правових підстав для припинення договірних правовідносин між сторонами щодо сервітутного користування земельними ділянками.
Як зазначає Відповідач в апеляційній скарзі дії Позивача щодо неналежного розгляду поданих Відповідачем клопотань/заяв є порушенням Закону України «Про адміністративні послуги» та подальшого порушення прав Відповідача на мирне володіння майном.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 грудня 2025 року у справі №902/475/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 червня 2021 року в справі № 902/1213/20 призначено розгляд апеляційної скарги на 14 липня 2021 року об 14:00 год.
8 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» апеляційного господарського суду надійшов відзив від Позивача, відповідно до змісту котрого, Позивач просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, при цьому вказавши, що Відповідачем активні дії щодо організації робіт, пов`язаних з благоустроєм територій земельних ділянок, переданих у сервітутне користування відповідно до умов Договорів про встановлення земельних сервітутів, строк дії яких закінчився 25 липня 2024 року - розпочато лише після подачі Позивачем позовної заяви до суду, що підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи № 902/475/25 та були предметом дослідження судом першої інстанції. Констатує, що на підтвердження знаходження на земельній ділянці комунальної власності будівельних матеріалів, будівельного сміття та тимчасової споруди, за спірною адресою в матеріалах справи міститься Акт комісійного огляду земельних ділянок Вінницької міської територіальної громади за адресою: м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка, б/н від 9 вересня 2025 року. Вважає, що на комунальних ділянках здійснено складування бетонних блоків, цегли, каміння, дерев`яних піддонів, розміщено тимчасову споруду, територія перебуває у занедбаному стані, поросла бур`янами, засмічена залишками будівельних матеріалів, що робить неможливим їх використання за призначенням для яких вони були надані в користування. Позивач у відзиві зауважив, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. На переконання Позивача, самовільне зайняття земельних ділянок є порушенням земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до Закону. Вказує, що приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд здійснюються за рахунок громадян або юридичних осіб, які самостійно зайняли земельні ділянки, зауважуючи при цьому, що повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 28 січня 2026 року проведення підготовчих дій закінчено. Розгляд апеляційної скарги призначено на 26 лютого 2026 року об 14:00 год.
10 лютого 2026 року ухвалою суду апеляційної інстанції задоволено клопотання представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
16 лютого 2026 року ухвалою апеляційного господарського суду задоволено клопотання представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні від 26 лютого 2026 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі та просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Представник вказав, що судом не було прийнято до уваги та не надано правову оцінку доводам Відповідача щодо дій/бездіяльності Позивача по розгляду заяв Відповідача від 23 квітня 2024 року №240924011832 та від 22 липня 2025 року №240825024457 спрямованих на продовження дії Договорів про встановлення земельного сервітуту. Представник Відповідача також зазначив, що листом від 6 вересня 2024 року № Є/01/32109/01-37 Відповідачеві надано інформацію про те, що в процесі візування питання було знято з розгляду виконавчого комітету Вінницької міської ради, в зв`язку з неподанням повного переліку документів, передбаченим рішенням виконавчого комітету Позивача від 19 січня 2023 року №12 та проінформовано, що на підставі рішення міської ради від 25 вересня 2020 року №2423 з Відповідачем укладено Договори № 1 та №2. Констатував, що дана відповідь Позивача на думку апелянта не є її Рішенням, а тому не створює жодних правових підстав для припинення договірних правовідносин між сторонами щодо сервітутного користування земельними ділянками. 
В судовому засіданні від 26 лютого 2026 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача заперечив проти доводів, наведених в апеляційній скарзі Відповідача, з підстав, наведених у відзиві, просив суд залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення. Представник Позивача зазначив, що Відповідачем активні дії щодо організації робіт, пов`язаних з благоустроєм територій земельних ділянок, переданих у сервітутне користування відповідно до умов Договорів про встановлення земельних сервітутів, строк дії яких закінчився 25 липня 2024 року - розпочато лише після подачі Позивачем позовної заяви до суду. Представник вказав, що на підтвердження знаходження на земельній ділянці комунальної власності будівельних матеріалів, будівельного сміття та тимчасової споруди, в матеріалах справи міститься Акт комісійного огляду земельних ділянок Вінницької міської територіальної громади, в якому зазначено, що на комунальних ділянках здійснено складування бетонних блоків, цегли, каміння, дерев`яних піддонів, розміщено тимчасову споруду, територія перебуває у занедбаному стані, поросла бур`янами, засмічена залишками будівельних матеріалів, що робить неможливим їх використання за призначенням для яких вони були надані в користування. Представник вказав, що якщо Відповідач вважає дії Позивача неправомірними, то не позбавлений права оскаржувати їх до адміністративного суду.
Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та пояснень стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно – західного апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2025 року на 55 сесії 7 скликання Позивача ухвалилив рішення № 2423 “Про укладення, поновлення, відмова в поновленні та припинення договорів про встановлення земельного сервітуту” (том 1, а.с.38, 39).
Відповідно до пункту 11 Додатку № 1 до вказаного рішення, Позивач вирішив укласти договір про встановлення земельного сервітуту з Відповідачем на земельну ділянку площею 0,0233 Га для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності), за адресою: м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка, терміном на 3 роки 10 місяців (том 1, а.с.44).
Також, відповідно до пункту 12 Додатку № 1 до вказаного рішення, Позивач вирішив укласти Договір про встановлення земельного сервітуту з Відповідачем на земельну ділянку площею 0,2650 Га, в тому числі в межах “червоної лінії” площею 0,9628 Га (без права забудови) та площею 0,0590 Га в межах прибережно-захисної смуги, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою), за адресою: м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка, на безоплатній основі, терміном на 3 роки 10 місяців (том 1, а.с.44).
29 вересня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про встановлення земельного сервітуту (надалі -Договір № 1; том 1, а.с.16-25).
У відповідності до пункту 1.1 Договору № 1 за Договором № 1 Позивач на підставі рішення Позивача від 25 вересня 2020 року за № 2423 надає згоду Відповідачу на встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0233 Га для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності), за адресою: м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка.
В пункті 3.1 Договору № 1 сторони погодили, що сервітутне землекористування встановлюється терміном на 3 роки 10 місяців з моменту прийняття рішення та діє до 25 липня 2024 року.
Згідно пункту 7.3 Договору № 1 земельний сервітут встановлюється за умови здійснення благоустрою прилеглої території відповідно до технічних умов та плану благоустрою, погодженого належним чином, протягом 6 місяців з дня прийняття даного рішення; утримання в належному санітарному стані прилеглої території, тротуару та частини дороги, що прилягають до земельної ділянки, за окремою угодою та план-схемою, погодженою департаментом комунального господарства та благоустрою, в т. ч. МАФ, без відповідних дозволів, заборони розміщення будь-яких об`єктів, ТС, встановлення елементів благоустрою, в т.ч. МАФ, без відповідних дозволів.
29 вересня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про встановлення земельного сервітуту (надалі - Договір № 2; том 1, а.с. 26-33).
Відповідно до пункту 1.1 Договору № 2 Позивач на підставі рішення Позивача від 25 вересня 2020 року за № 2423 надав згоду Відповідачу на встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,2650 Га, в тому числі в межах “червоної лінії” площею 0,0628 Га (без права забудови) та площею 0,0590 Га в межах прибережно-захисної смуги, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою), за адресою: м. Вінниця, вул. Костянина Василенка.
В пункті 3.1 Договору № 2 сторони погодили, що сервітутне землекористування встановлюється терміном на 3 роки 10 місяців з моменту прийняття рішення та діє до 25 липня 2024 року.
Як визначено пунктом 4.1 Договору № 2, Договір про встановлення сервітуту укладається на безоплатній основі.
Згідно пункту 7.3 Договору № 2 земельний сервітут встановлюється за умови здійснення благоустрою прилеглої території відповідно до технічних умов та плану благоустрою, погодженого належним чином, протягом 6 місяців з дня прийняття даного рішення; утримання в належному санітарному стані прилеглої території, тротуару та частини дороги, що прилягають до земельної ділянки, за окремою угодою та план-схемою, погодженою департаментом комунального господарства та благоустрою, в т. ч. МАФ, без відповідних дозволів, встановлення елементів благоустрою, в т.ч. МАФ, без відповідних дозволів.
14 липня 2025 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду до Договору № 1, зареєстрованого за № 2213/10-20 (том 1, а.с.34-36).
Вказаною Додатковою угодою внесено зміни до Договору № 1 в частині зміни розміру плати за сервітутне користування, шляхом викладення пунктів 2.2 та 4.2 в новій редакції.
7 січня 2025 року Департаментом земельних ресурсів Позивача складено Акт № 1 обстеження земельної ділянки Вінницької міської територіальної громади (том 1, а.с.9-15).
Згідно Акта, під час обстеження земельних ділянок Вінницької міської територіальної громади за адресою: м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка, б/н встановлено, що Відповідач за вказаною вище адресою використовує комунальні земельні ділянки загальною площею 0,2883 Га, що підтверджується кадастровим планом виготовленим міським комунальним підприємством “Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури” та фотоматеріалами.
Доступ до земельних ділянок комунальної власності є обмеженим шляхом встановлення металевої огорожі (паркану).
В Акті також зазначено, що з усних пояснень Чернеги Бориса Леонідовича слідує, що паркан розміщено тимчасово на період проведення робіт по благоустрою території та у зв`язку із необхідністю дотримання вимог техніки безпеки. Після завершення робіт захисний паркан буду демонтовано і жодних перешкод для вільного доступу до прибережної захисної смуги р. Дьогтянець не буде.
Використання ділянок здійснюється на підставі Договорів № 1 та № 2 (із змінами внесеними Додатковою угодою від 4 липня 2022 року № 291907), які діяли до 25 липня 2024 року.
До Акту додано схему розташування комунальних земельних ділянок загальною площею 0,2883 Га, які використовує Відповідач за адресою: м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка, б/н та фотоматеріали (паперові копії електронного доказу).
Позивачем надано суду лист Виконавчого комітету Позивача від 23 жовтня 2024 року № 01/00/010/169791 адресований Відповідачу (том 1, а.с.46, 47).
У вказаному листі вказано, що під час неодноразових виходів на місце з`ясовано, що навколо розташованих в межах прибережної захисної смуги річки Дьогтянець комунальних ділянок встановлено без дозвільних документів паркан.
Також вказаним листом повідомлено Відповідача, що за вчинення таких дій, комунальним підприємством “Муніципальна варта” ВМР на Відповідача складено протокол про адміністративні правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення та адміністративною комісією, яка функціонує при виконкомі Позивача, винесено постанову від 8 грудня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 340 грн, які було сплачено в добровільному порядку.
Окремо, Виконавчий комітет Позивача зазначив, що враховуючи те, що після закінчення дії Договорів № 1 та № 2 щодо встановлення земельних сервітутів Відповідач продовжує використовувати комунальні земельні ділянки, та що Відповідачу необхідно оформити права користування на такі ділянки та сплатити кошти до бюджету Вінницької міської територіальної громади та попереджено, що у разі невжиття таких заходів (бездіяльності) Відповідач зобов`язаний звільнити земельні ділянки загальною площею 0,2883 Га шляхом демонтажу огорожі з приведенням території прибережної захисної смуги річки Дьогтянець в приданий для подальшого використання та призначення стан.
Доказів про вручення вказаного листа Відповідачу Позивач не надав.
26 серпня 2025 року представником Відповідача суду першої інстанції надано докази виконання вимог Позивача, щодо демонтажу металевої огорожі – паркану із профнастилу, за адресою: вул. Костянтина Василенка, б/н, м. Вінниця (том 1, а.с. 143, 144), в той же час оскільки, 10 вересня 2025 року Позивачем подано заяву про зміну предмету позову, вимоги Позивача, щодо демонтажу металевої огорожі – паркану із профнастилу, за адресою: вул. Костянтина Василенка, б/н, м. Вінниця вимоги, щодо зобов`язання Відповідача усунути перешкоди Позивачу у користуванні комунальними земельними ділянками загальною площею (0,2883 Га з них: площею 0,0233 Га для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності) та площею 0,2650 Га для будівництва та обслуговування інших будівель, громадської забудови (здійснення благоустрою), які розташовані на території Вінницької міської ради територіальної громади, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом демонтажу металевої огорожі-паркану із профнастилу, за адресою: вул. Костянтина Василенка, б/н м. Вінниця за рахунок коштів Єфремової І.А. місцевим господарьским судом не розглядалося.
З огляду на невиконання вимог щодо приведення земельної ділянки у придатний до використання стан, шляхом звільнення від будівельних матеріалів, будівельного сміття та тимчасової споруди, Позивач звернувся з позовом до суду з вимогою про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. 

Аналізуючи спірні правовідносини сторін на предмет їх підставності звернення до суду та зважаючи на їх нормативно – правове врегулювання колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).
Статтею 212 Земельного кодексу України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Разом з тим, суд зазначає, що у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття.
Таким чином, при вирішенні даного спору дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.
У разі встановлення того, що суб`єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, відсутність у нього документів на право користування земельною ділянкою не може розцінюватися як правопорушення, а відтак і бути підставою для застосування приписів статті 212 Земельного кодексу України.
Згідно зі статтями 116, 125, 126 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.
Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.
Відповідно до частин 1, 2 статті 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Частинами першою, другою статті 402 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію.
Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо (частина перша статті 404 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин першої, другої статті 402 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Приписами пункту другого частини першої статті 4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” встановлено, що державній реєстрації прав підлягає право користування (сервітут).
Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”).

Із системного аналізу діючих норм права, котрі направленні на регулювання відносин щодо самовільного зайняття земельних відносин, в розрізі доводів апеляційної скарги щодо відсутності жодних правових підстав для припинення договірних відносин, колегія суду зауважує наступне.
На підтвердження знаходження на земельній ділянці комунальної власності будівельних матеріалів, будівельного сміття та тимчасової споруди, за спірною адресою Позивачем надано Акт комісійного огляду земельних ділянок Вінницької міської територіальної громади за адресою: м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка, б/н від 9 вересня 2025 року (том 1, а.с.164-167).
Згідно цього акту, на вказаних вище комунальних ділянках здійснено складування бетонних блоків, цегли, каміння, дерев`яних піддонів, розміщено тимчасову споруду, територія перебуває у занедбаному стані, поросла бур`янами, засмічена залишками будівельних матеріалів, що робить неможливим їх використання за призначенням для яких вони були надані в користування. В ході огляду здійснювалось фотофіксація (матеріали додаються). До Акту додано паперові копії електронних доказів – фотографії.
Обставини, зазначені в Акті від 9 вересня 2025 року також підтверджуються в Акті № 1 Департаменту земельних ресурсів від 7 січня 2025 року (том 1, а.с. 9-14) та паперовими копіями електронних доказів – фотографіями, наданими представником Відповідача (том 1, а.с. 83, 144).
В той же час з огляду на доводи Відповідача, наведені в апеляційній скарзі, щодо того, що Відповідачем проведено благоустрій спірної земельної ділянки, то колегія суду звертає увагу на те, що відповідно до умов Договорів, які діяли до 25 липня 2024 року, ділянки передано для наступних потреб:
· площею 0,2650 Га, в т. ч. в межах “червоної лінії” - 0,0628 Га (без права забудови) та площею 0,0590 Га в межах прибережної захисної смуги річки Дьогтянець, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою);
· площею 0,0233 Га для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності).
Відтак з даного слідує, що метою укладення Договору № 2 та надання спірної земельної ділянки було проведено саме з метою здійснення благоустрою земельної ділянки, що й само по собі має на увазі проведення відповідних робіт для приведення земельної ділянки у придатний для використання стан.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення заяв (клопотань) Відповідача від 23 квітня 2024 року №240924011832 та від 22 липня 2025 року №240825024457 спрямованих на продовження дії Договорів № 1 та № 2, то колегія суду звертає увагу апелянта на наступні пункти Договору № 1 та № 2.
Пунктами 3.1 Договорів 1 та 2 визначено, що сервітутне землекористування встановлюється терміном на 3 роки 10 місяців з моменту прийняття рішення та діє до 25 липня 2024 року.
Між тим пунктами 3.3 Договорів 1 та 2 обумовлено, що розгляд питань про продовження терміну дії Договорів відбувається за ініціативи особи, про що вона повідомляє Позивача у письмовій формі за два місяці до закінчення терміну дії Договорів 1 та 2. 
В той же час пунктами 15.2 Договорів 1 і 2 визначено, що дія Договорів припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено.
Відтак, з огляду на закінчення строку дії Договорів 1 та 2 в розрізі пунктів 3.3 та 15.2 Договорів 1 і 2 Відповідач зобов`язаний припинити використання спірної ділянки, оскільки подальше використання спірних земельних ділянок по закінчення строку на який вони передавалися (25 липня 2024 року) свідчить про самовільне їх використання, що по своїй суті суперечить Закону. 
Що ж стосується поданих Відповідачем заяв на продовження дії Договорів 1 та 2, що не розглянуті Позивачем, про що зазначає Відповідач в апеляційній скарзі, то колегія суду зауважує, що Відповідач звернулася із заявою від 24 квітня 2024 року за реєстраційним індексом Є/01/32109 щодо поновлення Договорів строком на 20 років. 
Департамент земельних ресурсів Позивача підготував та надіслав на адресу Відповідача відповіді від 11 червня 2024 року, 26 червня 2024 року та від 6 вересня 2024 року за вих. № Є/01/32109/01-37, в яких повідомлялося, що в процесі погодження умов використання земельних ділянок згідно діючого договору земельного сервітуту питання знято з розгляду Виконавчого комітету Позивача у зв`язку з неподанням повного переліку документів, передбаченого рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 120 від 19 січня 2023 року «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг у сфері земельних відносин, що надаються Позивачем та її виконавчими органами». 
З апеляційної скарги слідує, що Відповідач вважає такі дії Департаменту земельних ресурсів Позивача є неправомірними зазначаючи на правомірність та достатність поданих ним документі та заяви, з приводу чого, колегія суду звертає увагу апелянта на те, що Відповідач не позбавлений права оскаржувати неправомірні дії на його думку Позивача вчинені ним в сфері публічно-правових відносин при виконанні своїх повноважень з приводу розгляду поданих Відповідачем заяв в належний спосіб та за належною підсудністю, шляхом подання скарги до суду адміністративної юрисдикції. Тобто господарські суди в межах господарської справи, що розглядалася не уповноважений вирішувати та оцінювати це питання (вказане, по суті, відхиляє доводи скаржника в цій частині апеляційної скарги). 
Окрім того, зі змісту заяви Відповідача (том 1, а.с. 48) слідує, що він просив поновити Договору строком на 20 років, при цьому Договори № 1 та № 2 були укладені терміном на 3 роки та 10 місяців, що вказує на те, що стороною вчинялися дії щодо зміни однієї з істотних умов Договорів № 1 та № 2, а саме строку їх дії, з визначенням нового (більшого) строку, що в свою чергу вказує на ознаки не поновлення Договорів 1 та 2, а укладення інших, з іншими істотними умовами.  
Суд апеляційної інстанції при цьому констатує, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Самовільне зайняття земельних ділянок є порушенням земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд здійснюються за рахунок громадян або юридичних осіб, які самостійно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. 
За змістом частин 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, зокрема, відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення права. 
Підсумовуючи усе вищевстановлене у даній постанові, діючи в площинні умов Договорів 1 та 2, з огялду на закінчення терміну дії Договорів № 1 та № 2, колегія суддів доходить висновку, що Позивачем подано до суду належні, достатні та достовірні докази, які свідчать про самовільне зайняття земельних ділянок, що є підставою для застосування приписів статті 212 Земельного кодексу України. 
Усе вищеописане є підставою для задоволення позову щодо звільнення самовільно зайнятих Відповідачем земельних ділянок привівши їх у придатний до використання стан, шляхом звільнення від будівельних матеріалів, будівельного сміття та тимчасової споруди, з огляду на що суд апеляційної інстанції задовільняє даний позов.
Відповідне рішення прийнято і місцевим господарським судом.
Відтак, приймаючи таке рішення апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване судове рішення.

З огляду на вищезазначене, Позивачем доведено, а матеріалами справи підтверджено вчиненням Відповідачем дій що свідчать про самовільне зайняття спірних земельних ділянок, що не спростовано Відповідачем в поданій апеляційній скарзі. 
В той же час, суд апеляційної інстанції вище у даній постанові спростовує доводи апеляційної скарги Відповідача, що вказує на її бездіяльність. 
Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду та задоволення апеляційної скарги Відповідача. 
У відповідності до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно положень частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.
З огляду на все вищевказане, апеляційний господарський суд залишає апеляційну скаргу Відповідача без задоволення, а оспорювань рішення - без змін.
Судові витрати за подачу апеляційної скарги, в силу дії приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Відповідачем.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Єфремової Ірини Анатоліївни на рішення господарського суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року по справі №902/475/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року по справі №902/475/25 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
5. Справу №903/643/25 повернути Господарському суду Вінницької області.
Повний текст постанови виготовлено 3 березня 2026 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р. 

Суддя Філіпова Т.Л. 

Суддя Мельник О.В.