Справа № 588/2044/25
провадження № 2/588/53/26
РІШЕННЯ 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року          м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: 
головуючий суддя Лебедь О.В., 
за участю: секретар судового засідання Ноздріна В. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Пирогова Оксана Трохимівна до виконавчого комітету Тростянецької міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:
Позиції сторін
Представниця позивачки адвокат Пирогова О.Т. у листопаді 2025 року звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , який мотивувала тим, що позивачка відповідно до поданої нею заяви від 30.08.2005 була прийнята на квартирний облік за місцем проживання за № 1103/393 із включенням до списку першочергового отримання житла за №117 як такої, що проживає у старому будинку.
Рішенням профспілкової організації Тростянецької міської ради затверджено контрольний список квартирного обліку працівників Тростянецької районної ради, до якого увійшла і позивачка, в подальшому на підставі договору купівлі-продажу Тростянецькою районною радою було придбано двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка з того часу до 16.11.2020 належала до спільної власності територіальних громад Тростянецького району в особі Тростянецької районної ради та перебувала на її балансі.
Рішенням 13 позачергової сесії 5 скликання Тростянецької районної ради від 14.08.2007 погоджено надання ОСОБА_1 цього жилого приміщення. 
Представниця позивачки зазначила, що рішенням Виконавчого комітету Тростянецької міської ради № 211 від 21.05.2008 позивачці відмовлено у видачі ордера на заселення у зазначену квартиру.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області № 2-64/2009 від 27.03.2009 визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Тростянецької міської ради та зобов`язано останнього видати ордер позивачці на заселення до квартири. Проте указане рішення не виконано.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 09.07.2009 № 2-а-963/09 скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Тростянецької міської ради якою притягнуто до адміністративної відповідальності позивачку щодо самовільного заняття жилого приміщення.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 31.01.2018 відмовлено позивачці у задоволенні позову до Тростянецької районної ради про визнання права власності на зазначену квартиру за набувальною давністю.
Представниця позивачки указала, що не дивлячись на наявність указаних рішень, листом Тростянецької міської ради від 27.07.2021 № 1402 позивачці було запропоновано протягом двох тижнів виселитися з указаної квартири.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області № 588/1611/21 від 16.09.2022 за позивачкою було визнано право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою Сумського апеляційного суду від 27.12.2022 апеляційна скарга Тростянецької міської ради залишена без задоволення, а рішення суду без змін.
Позивачка 07.04.2025 звернулася до виконкому Тростянецької міської ради з заявою про приватизацію житла, в якому мешкає, проте рішенням виконкому Тростянецької міської ради останній було відмовлено.
Посилаючись на указані обставини, представниця позивачки просить суд: 
1) визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради №384 від 20.05.2025 року «Про включення нерухомого майна до числа службових жилих приміщень»; 
2) визнати незаконною відмову виконавчого комітету Тростянецької міської ради в приватизації квартири за адресою: квартира АДРЕСА_2 , без наявності ордеру про надання жилої площі, визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 без ордера; 
3) зобов`язати виконавчий комітет Тростянецької міської ради вчинити дії по приватизації квартири АДРЕСА_2 за відсутності ордеру на житлове приміщення. 
Представниця відповідача ОСОБА_2 подала пояснення, у яких зазначила, що 01.06.2007 Тростянецькою районною радою Сумської області за рахунок коштів районного бюджету було придбано квартиру АДРЕСА_2 , право комунальної власності на яку КП «Охтирське МБТІ» зареєструвало за територіальною громадою Тростянецького району та сіл в особі Тростянецької районної ради.
Отже придбана квартира стала об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл та міста Тростянецького району. Ордер на житлове приміщення позивачці не надавався.
Після ліквідації Тростянецького району об`єкти та майно Тростянецької районної ради, зокрема квартира за адресою АДРЕСА_1 , передані до комунальної власності Тростянецької міської територіальної громади, відповідного правового статусу наймача квартири позивачка не набувала.
01.12.2020 Тростянецькою міською радою було проведено реєстрацію права власності на квартиру та цього ж дня отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Питання надання статусу службового житла вирішено Тростянецькою міською радою як законними власником майна.
Підставою відмови позивачці у передачі квартирі у власність стало те, що квартира віднесена до числа службових, відсутність у позивачки договору найму на квартиру та інші причини, зокрема, відсутність у заяві чітко визначеного посилання на форму власності в яку вона має намір отримати квартиру.
На підставі указаного, представниця відповідача вважало позицію позивачки невизначеною та непослідовною, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 17.07.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 18.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, який проведено в судових засіданнях 09.03.2026 та 02.04.2026.
Представниця позивачки ОСОБА_3 у судовому засіданні указала, що позовні вимоги підтримує, просила задовольнити.
Представниця Тростянецької міської ради Івах Г.А. проти позову заперечувала, у позовних вимогах просила відмовити. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію позивачки та її представниці, позицію представниці відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити.
Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду
Судом установлено, що рішенням Тростянецької районної ради від 14.08.2007 погоджено надання жилого приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 головному бухгалтеру районної ради Захарченко О.Ю. (а.с. 143, 145).
Позивач стверджував, а відповідач не заперечував, що з того часу позивачка безперервно проживає в квартирі, несе витрати на її утримання.
Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 з 01.12.2020 зареєстрована за Тростянецькою міською радою, форма власності комунальна (а.с. 96).
У матеріалах справи містяться рішення Тростянецької районної ради: 
- від 02.10.2020 про безоплатну передачу двокімнатної квартири зі спільної власності територіальних громад сіл та міста Тростянецького району до комунальної власності Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади (а.с. 92);
- від 13.10.2020 про безоплатне прийняття двокімнатної квартири зі спільної власності територіальних громад сіл та міста Тростянецького району до комунальної власності Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади (а.с. 94); 
- акт від 16.11.2020 приймання-передачі двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 зі спільної власності територіальних громад сіл та міста Тростянецького району до комунальної власності Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади (а.с. 95);
- від 20.11.2020 про затвердження акту приймання-передачі двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 зі спільної власності територіальних громад сіл та міста Тростянецького району до комунальної власності Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади (а.с. 93).
Комунальне майно передане на законних підставах.
Згідно з довідкою виконавчого комітету від 21.05.2025 № ЦНАП-126 виданої ОСОБА_1 повідомлено про те, що остання не брала участі у приватизації житлового приміщення державного житлового фонду та не використала право на безоплатну приватизацію житла відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 18).
Рішеннями виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 20.05.2025 № 384 та № 385 спірну квартиру включено до числа службових жилих приміщень та відмовлено позивачці у приватизації квартири державного житлового фонду (а.с. 14, 15). Протокол засідання виконкому Тростянецької міської ради від 20.05.2025 (а.с. 11-13). Нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 включено до числа службових приміщень. 
Питання правових підстав використання позивачкою цієї квартири неодноразово було предметом судового розгляду.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області № 2-64/09 від 27.03.2009 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та визнано незаконним рішення виконкому Тростянецької міської ради № 173 від 31.03.2008 «Про відмову у видачі ордера на квартиру АДРЕСА_2 та визнано незаконним рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 21.05.2008 «Про відмову у видачі ордера на квартиру АДРЕСА_2 . Зобов`язано виконавчий комітет Тростянецької міської ради видати ОСОБА_1 ордер на заселення в указану квартиру (а.с. 21-23). Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 31.08.2021 у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання виданого на підставі рішення № 2-64/09 від 27.03.2009 позивачці було відмовлено (а.с. 28-30).
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області № 588/1311/17 від 31.01.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тростянецької районної ради Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено (а.с. 25-27).
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області № 588/1611/21 від 16.09.2022 визнано за позивачкою право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 31-35). Постановою Сумського апеляційного суду від 27.12.2022 указане вище рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 36-41).
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області № 588/1627/21 від 31.03.2023 у задоволенні позову Тростянецької міської ради до ОСОБА_1 про виселення із жилого приміщення відмовлено повністю (а.с. 42-46).
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Переоцінка висновків зроблених в остаточному судовому рішенні яке набрало законної сили суперечила б принципу Res judicata, який є елементом принципу юридичної визначеності і означає остаточність рішення суду, яке набрало законної сили. Жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою – домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі 
Отже, суд вважає доведеним факти встановлені рішеннями у інших справах між ОСОБА_1 та Тростянецькою міською радою щодо квартири за адресою АДРЕСА_1 ., зокрема те, що виконавчий комітет Тростянецької міської ради рішенням суду 27.03.2009 році зобов`язано видати ОСОБА_1 ордер на заселення в указану квартиру, який до цього часу не виданий, а за позивачкою рішенням суду від 16.09.2022 визнано право користування цим житловим приміщенням.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
На момент виникнення спірних правовідносин у 2007 році питання квартирного обліку та отримання житла регулювалось Житловим кодексом Української радянської соціалістичної республіки від 30 червня 1983 року. Назва кодексу на Житловий кодекс України змінена законом про дерадянізацію законодавства України 21.04.2022, а з 15.02.2026 кодекс втратив чинність.
Згідно зі статтею 9 цього кодексу, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.
Відповідно до статті 31 ЖК України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Відповідно до статті 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради, а у випадках, передбачених Кабінетом Міністрів України, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної ради про надання жилих приміщень для заселення.
Відповідно до статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 15 Житлового кодексу України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, на території району, міста, району в місті: приймають рішення про включення жилих приміщень до числа службових (стаття 118).
Так, відповідно до частини 1 статті 118 Житлового кодексу України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Відповідно до пункту 6 Положення про службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, службові жилі приміщення виключаються з числа службових у разі відпадання потреби в їх використанні за призначенням.
Щодо кожної з позовних вимог суд прийшов до таких висновків.
Перша вимога. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради №384 від 20.05.2025 року «Про включення нерухомого майна до числа службових жилих приміщень».
Оскаржуване рішення тісно пов`язане з реалізацією цивільних прав позивачки, тому скарга на нього розглядається в порядку цивільного судочинства. Судом взято до уваги аргументи позивачки щодо того, що її не було запрошено на засідання виконкому та на засідання громадської ради з житлових питань, що ця рада значною мірою складається з представників виконкому та комунальних підприємств, що рішення про надання житлу статусу службового прийняте для унеможливлення його приватизації, а також те, що до складу службових можуть бути включені лише вільні житлові приміщення. 
Оскаржуване рішення прийнято з дотриманням встановленої процедури повноважним складом. Час винесення цього питання на розгляд виконкому та перелік запрошених осіб належить до розсуду виконкому при організації розгляду цього питання. 
Згідно з рекомендаціями Комітету міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316 нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Виконавчий комітет міської ради - виконавчий орган, утворений Тростянецькою міською радою, підзвітний і підконтрольний Тростянецькій міській раді, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольний відповідним органам виконавчої влади, наділений дискреційними повноваженнями при прийнятті рішення.
Представник позивача посилалась на те, що відповідно до пункту 4 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР затвердженого Радою Міністрів УРСР 4 лютого 1988 року N 37, до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення.
Термін вільне житлове приміщення щодо комунального майна в 1988 році розумівся, як приміщення, яке не знаходиться у наймі. Станом на час розгляду питання виконавчим комітетом Тростянецької міської ради, договір найму на квартиру не було оформлено. Наявність у позивачки прав користування житлом не є перешкодою для розгляду власником майна технічного питання про віднесення його до категорії службового. Питання віднесення житла до службового належить до повноважень власника комунального майна.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦІК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом попередньо встановлено, що власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є Тростянецька міська територіальна громада в особі Тростянецької міської ради. Також встановлено, що ОСОБА_1 має підтверджене рішенням суду право користування цим житловим приміщенням. При цьому ОСОБА_1 не отримувала ні право власності, ні право на завершення приватизації квартири. 
За таких умов рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради №384 від 20.05.2025 року «Про включення нерухомого майна до числа службових жилих приміщень» є формою реалізації повноважень власника щодо управління своїи майном і не впливає на права позивачки як користувача цього майна. Тому у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити.
Друга вимога. Визнати незаконною відмову виконавчого комітету Тростянецької міської ради в приватизації квартири за адресою: квартира АДРЕСА_2 , без наявності ордеру про надання жилої площі, визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 без ордера.
Суд вважає безпідставним посилання представника відповідача, як на формальну причину відмови, на те, що позивачка у своїй заяві не визначилась з формою власності у яку просить передати квартиру.
Заявниця не може нести ризики неоднозначного розуміння змісту затвердженого шаблону. З копії заяви (а.с. 16) зрозуміло, що якщо заявниця не обирає форми зазначені в дужках (спільна сумісна, спільна часткова), то презюмується, що вона обрала форму власності вказану поза дужками - приватну, таку ж форму підкреслено і в третьому абзаці заяви. Крім того спільна форма в принципі не може бути обрана у випадку подання заяви одноособово.
Але суттєвим є те, що згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом, зокрема, відповідно до ч.2 ст. 2 цього Закону не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових.
Фактично позивачка посилалась на те, що відповідач, через надання житлу статусу службового штучно створив умови, за яких, вона не може провести його приватизацію. 
Але з цим аргументом суд не погоджується, бо право на приватизацію виникає у осіб, які займають житло на основі ордера чи договору найму.
Відповідачка ж ордеру не отримувала. Виходячи з наявних у справі доказів житло вона отримала у зв`язку з виконанням службових обов`язків головного бухгалтера Тростянецької районної ради. Це безпосередньо вказано у листі Тростянецької районної ради від 25.03.2008 (а.с. 142), рішенні Тростянецької районної ради від 14.08.2007 в якому зазначено: “погодити надання жилого приміщення … головному бухгалтеру Тростянецької районної ради ОСОБА_1 ” (а.с. 143), протоколах спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Тростянецької районної ради від 06.08.2007 та 25.03.2008 (а.с. 144-145) 
Предметом розгляду у цій справі не є обставини дотримання чинного на той час законодавства щодо визначення черговості осіб, які мають право на поліпшення житлових умов та обставини за яких Тростянецька районна рада у 2007 році такою особою визначила саме головного бухгалтера Тростянецької районної ради ОСОБА_1 і з цією метою придбала квартиру з рахунок коштів районного бюджету. Також суд не переглядає повторно наявність підстав для видачі позивачці ордеру. 
Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009
Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру подає до органів приватизації перелік документів в якому є копія ордера на жиле приміщення (п.п. 17,18).
Але, за відсутності у позивачки необхідних документів для реалізації права на приватизацію, відмова виконавчого комітету Тростянецької міської ради в приватизації квартири не може бути визнана незаконною.
Третя вимога. Зобов`язати виконавчий комітет Тростянецької міської ради вчинити дії по приватизації квартири АДРЕСА_2 за відсутності ордеру на житлове приміщення. 
Вирішуючи цю позовну вимогу, суд враховує, що 26 грудня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 466/10214/21, прийшов до висновку щодо можливості здійснити приватизацію квартири за відсутності ордера про надання жилої площі. 
Проте фактичні обставини справи у якій було прийнято рішення є суттєво відмінними від цієї справи. 
Ордер на квартиру було надано матері позивача як основному квартиронаймачу у 1974 році і весь час до розгляду справ родина проживала в цій квартирі на умовах найму. Обставини справи були пов`язані з формальною відсутністю у позивачів ордеру на квартиру, який за діючими у 1974 році правилами підлягав обміну. Але фактично ордер родина отримувала, використала його відповідно до діючих на той час норм права при оформленні договору найму, а виходячи з цього мала право на завершення приватизації в якому їх було відмовлено з формальних підстав.. 
На відміну від наведеної справи, відсутність у ОСОБА_1 ордеру на квартиру яку вона отримала у 2007 році має інші правові наслідки. В цей період ордер не підлягав поверненню і міг бути наданий для приватизації за умов його отримання. Відсутність ордеру може свідчити, що власник комунального майна не мав наміру передавати це житло у приватну власність і саме тому рішення про видачу ордеру органи місцевого самоврядування як власники майна не приймали.
Процедура приватизації житла, яка була введена у 1992 році законом про приватизацію державного житлового фонду не може безумовно використовуватись до всіх випадків використання житла наданого у 2007 році. 
Позивачка, яка отримала права на користування житлом, вимагаючи його приватизації в обхід встановленої процедури без надання ордеру посилається, крім іншого, на практику Європейського суду з прав людини. При цьому, Європейська конвенція про права людини та Європейський суд з прав людини у своїй практиці не ототожнюють, а розмежовують право на житло, яке є складовою статті 8 - право на повагу до приватного і сімейного життя, яка встановлює, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, та право на вільне володіння своїм майном закріплене у статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини.
Право на вільне володіння майном стосується саме захисту прав власника або легітимних очікувань. У цій справі право позивачки на повагу до свого житла вже захищено судом і ніким не оспорюється, а право власності на житло позивачці не належить і, за обставин справи, підстави для його захисту відсутні.
Крім того, у разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та не встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є, на думку суду, втручанням у дискреційні повноваження.
Отже, коли позивачка отримавши право на користування квартирою у 2007 році, належних для приватизації житла документів (ордер) органу приватизації не подавала, суд не може зобов`язати відповідача без проведення процедури прийняття рішення вчинити дії по приватизації квартири АДРЕСА_2 .
З огляду на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, беручи до уваги все викладене сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Пирогова Оксана Трохимівна до виконавчого комітету Тростянецької міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач Виконавчий комітет Тростянецької міської ради, адреса місцезнаходження: вул. Благовіщенська, 3, м. Тростянець, Сумська область, 42600, ЄДРПОУ 24006361.

Суддя О.В. Лебедь