Справа № 127/2754/26
Провадження № 22-ц/801/731/2026
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року	Справа № 127/2754/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Вінницяобленерго»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2026 року, постановлену у складі судді Борисюк І. Е.,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до АТ «Вінницяобленерго» про захист прав споживачів, а саме про стягнення моральної та матеріальної шкоди і зобов`язання до вчинення дій, у якому просив:
- стягнути з АТ «Вінницяобленерго» на його користь моральну шкоду у розмірі 900 000 грн за не надану послугу поновлення електропостачання житлове приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_1 ;
- стягнути з АТ «Вінницяобленерго» на його користь суму матеріальної шкоди у розмірі 100 000 грн;
- зобов`язати відповідача АТ «Вінницяобленерго» надати послугу по відновленню електропостачання, приєднання до електричної мережі помешкання позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2026 року позовну заяву було передано за підсудністю до Бершадського районного суду Вінницької області.
В ухвалі місцевий суд із посиланням на практику Верховного Суду зазначив, що предметом позову у цій справі є, зокрема, зобов`язання, які випливають з надання послуг електропостачання. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, у даній справі - АДРЕСА_1 . Тому на даний спір поширюються норми ч. 1 ст. 30 ЦПК України. 
Виключною є підсудність, що допускає розгляд певних категорій справ лише судами, точно вказаними в законі. Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у ст. 26 - 29 ЦПК України. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дана справа не підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Вінницького міського суду Вінницької області.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року справу витребувано із суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 березня 2026 року суддю Копаничук С. Г. замінено на суддю Голоту Л. О.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що предметом поданого ним позову є захист прав споживачів, тому він звернувся до суду за місцем власного проживання та місцезнаходженням відповідача. 

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Позиція суду апеляційної інстанції
Справа розглядається в порядку частини другої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Так, роблячи висновок про передачу матеріали позовної заяви ОСОБА_1 на розгляд Бершадського районного суду за виключною підсудністю, суд першої інстанції посилався на постанови Верхового Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 та від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, у яких зазначено:
«… Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно».
«Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.? ?Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору».
Втім, на переконання колегії суддів такий висновок суду першої інстанції є помилковим.
Так, як вбачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав як споживача послуг із електропостачання, які, на його переконання, порушено відповідачем АТ «Вінницяобленерго».
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
У відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю. Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативну можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.
Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.
Отже, право обирати суд, до якого бажає звернутися особа, належить виключно цій особі, за наявності процесуальних підстав, що встановлені законом.
Частиною п`ятою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Позивач у цій справі використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, звернувшись до Вінницького міського суду Вінницької області за місцезнаходженням відповідача юридичної особи. Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надав належних доказів щодо реєстрації власного місця проживання.
Таким чином, місцевий суд дійшов передчасного висновку про передання цієї справи на розгляд Бершадського районного суду Вінницької області за місцезнаходженням нерухомого майна, яке було відключено від послуг електропостачання, оскільки при цьому спір щодо самого нерухомого майна відсутній і відповідно немає підстав для застосування положень ст. 30 ЦПК України.
Колегія суддів вважає необґрунтованими покликання суд першої інстанції на вказану вище судову практику, оскільки відносини у цих справах не є релевантними, адже стосуються позовів про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення (справа № 638/1988/17) та стягнення орендної плати за користування нерухомим майном територіальної громади (справа № 911/2390/18).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, тому вказана ухвала суду підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа не розглядалася апеляційним судом по суті, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2026 року скасувати.
Цивільну справу №127/2754/26 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» про стягнення моральної та матеріальної шкоди та зобов`язання до вчинення дій направити до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий       В. В. Оніщук

Судді       Л. О. Голота

В. П. Рибчинський