Справа № 159/5663/25
Провадження № 2/159/1498/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого – судді Шишиліна О.Г., за участю секретаря судового засідання – Сабецької К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач посилається на те, що 03.03.2024 із відповідачем укладено договір про надання грошових коштів у позику №3255250324. Правочин укладено в електронній формі. На підставі даного договору кредитодавець надав відповідачу кошти шляхом їх зарахування на платіжну картку вказану відповідачем в сумі 4000, 00 гривень. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, позики не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 23200,00 гривень, яка складається з: 4000, 00 гривень - тіло кредиту, 19200,00 - заборгованість за процентами та судові витрати по сплаті судового збору 2422,40 грн.
Відповідач подав відзив в якому позовні визнав в частині стягнення зоборгованості за тілом кредиту в сумі 4000 грн., проте проценти за користування кредитом вважає спірними та розмір процентної ставки не повинен перевищувати 1% денної ставки.
Сторони у призначене на 13.04.2026р. судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу без їх присутності.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
За змістом частин четвертої та п`ятої ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Отже за таких умов датою рішення суд зазначає дату складання повного тексту рішення.
Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про таке.
Згідно правової позиції відповідача відповідач не оспорює факт укладення кредитних договорів проте оспорюється нарахування процентів, свого розрахунку відповідач не надав. 
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже судом встановлено, що між сторонами існують договірни умови за кредитним договором № 3255250324 від 03 березня 2024 року
Згідно договору та паспорту кредиту: сума кредиту 4000 грн., строк кредитування 360 днів, стандартна процентна ставка становить 2.2% в день, річна процентна ставка за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом – 803%. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
В п.2.10.1 Договору денна процентна ставка розраховується за формулою ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС – денна процентна ставка за даним Договором; ЗВСК – загальні витрати за кредитом (споживчим кредитом) за даним Договором (п. 2.10.2. Договору).
Як зазначено в ч.5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачу в період з 03.03.2024р по 21.04.2024р нараховувалися проценти за ставкою 2,2%, з 22.04.2024р по 19.08.2024р. 1,5%, з 20.08.2024 по 25.02.2025р. 1% денної ставки.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заявлених позивачем вимог про стягнення процентів, суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 265/6582/16-ц від 04.09.2019.
Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набув чинності 24.12.2023, пунктом 5 розділу І цього Закону, внесені зміни до ст. 8 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, у якій зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
А Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені п. 17 у якому зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:протягом перших 120 днів - 2,5 %;протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Водночас у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Тобто, вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки кредитний договір у цій справі був укладений 03.03.2024, тобто після набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
На підставі наведеного, умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування процентів у розмірі більшому ніж 1% на день, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за період строку надання кредиту слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день, якщо у договорі передбачений більший її розмір.
Отже, за період з 03.03.2024 по 25.02.2025 відповідачу нараховані проценти в розмірі 14400,00 грн (4000,00 грн тіла кредиту * 1% річних 360 днів).
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених та визнаних відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У частині першійстатті 141 ЦПК Українивизначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, виходячи з пропорційності задоволених вимог, 18400,00 (стягнуто)/23200 грн (ціна позову)х 100% =79,31% х 2422,40 грн. = 1921,21 грн.
Вирішуючи питання стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., суд зазначає про таке.
Згідно зі ст. 133, 137 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою судових витрат і підлягають розподілу за результатами розгляду справи. Їхній розмір визначається на підставі договору про надання правничої допомоги та детального опису виконаних робіт (наданих послуг).
Відповідно до сталої правової позиції Великої Палати Верховного Суду (справа №826/1216/16) та актуальної практики Верховного Суду від 15.01.2025 (справа №386/136/21), склад та розмір витрат на правову допомогу є предметом доказування. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані: договір, акт виконаних робіт (наданих послуг) та належним чином оформлені платіжні документи (платіжні інструкції, квитанції тощо).
Суд зазначає, що відсутність документального підтвердження фактичного обсягу послуг або розрахунку витрат є підставою для відмови у їх відшкодуванні. У даній справі витрати мають бути доведеними, співмірними зі складністю справи та фактично понесеними стороною.
У свою чергу, при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд керується принципами диспозитивності та змагальності сторін. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Обов`язок доведення неспівмірності заявлених витрат, їхньої нерозумності або необґрунтованості покладається виключно на іншу сторону (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, суд має надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона висунула конкретні заперечення.
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: Договір №06-05/2025 від 06.05.2025р. із адвокатом Андрущенко Михайло Валерійович, Ордер від 08.05.2025р., акт приймання-передачі наданих послуг №3519404112 від 20.02.2026 з детальним описом робіт на суму 5000 грн. заявка про надання послуг від 26.05.2025р., платіжна інструкція від 20.02.2026р. в сумі 5000 грн.
У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатом Андрущенко М.В. у справі щодо стягнення заборгованості із відповідача суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги, її обсягу та вартості.
Натомість відповідач розмір цих витрат будь-яким чином не спростовує.
Отже, вартість наданих правових послуг в розмірі 5000 грн. відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а відповідно такі витрати пропорційно розміру задоволених вимог підлягають стягненню з відповідача 5000*79,31%=3965,50 грн..
Керуючись ст. ст.10,12,13,76,81, 141,264,265,273,274,279,354 ЦПК України,
УХВАЛИВ :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за договором №3255250324 від 03.03.2024 в розмірі 18400,00 гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,21 грн. та витрати на правничу допомогу 3965,50 грн.. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 20.04.2026р.

Повне найменування сторін:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС», місцезнаходження: вул. Верхній Вал, 4В, м. Київ, код ЄДРПОУ 44127243.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головуючий:	О. Г. ШИШИЛІН