Номер провадження: 22-ц/813/756/26 
Справа № 507/1902/23
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільїчов Сергій Дмитрович, на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (- далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування вимог позивач вказує, що 20 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №365398529.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАВІЛОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01.
Відповідно до Реєстру боржників №170 від 25.01.2022 до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАВІЛОН ПЛЮС» до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №365398529.
20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАВІЛОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «ТАВІЛОН ПЛЮС» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників, зокрема до відповідача, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права такої вимоги.
Всупереч умов кредитного договору, відповідачка не виконала своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків.
Таким чином, у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №365398529 в розмірі 71 819,72 грн, з яких: 16 998, 99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 54 820,73 грн - сума заборгованості за відсотками.
Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконані зобов`язання, тому позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 819,72 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 27 листопада 2023 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.
Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 26 квітня 2024 року заочне рішення від 02 жовтня 2019 у справі №507/839/19 за позовом ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», надав суду заяву про підтримання позовних вимог, про розгляд справи у його відсутність, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Ільїчов С.Д., надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність відповідачки та її представника, в задоволені позову просив відмовити, зокрема обґрунтовуючи тим, що існують обґрунтовані сумніви щодо твердження позивача про набуття ним права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 , оскільки договір кредитної лінії №365398529 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено 20 вересня 2021 року, тоді як договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, так і додаткова угода укладені раніше 31 грудня 2020 року. Також відсутня інформація чи було сплачено відповідачкою будь-які суми щодо погашення заборгованості.
Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2024 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задоволено.
Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №365398529 в сумі 71 819,72 грн та судові витрати в розмірі 2 684 грн.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільїчов С.Д. звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати Любашівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вищевикладеного та положень ст. ст. 368, 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У відповідності до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі.
За ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Електронний Договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
У справі №561/77/19 від 16.12.2020 Верховний Суд зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася».
Верховний Суд у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Судом першої інстанції встановлено 20 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №365398529 , який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора (а.с. 7-9).
Відповідно до умов даного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 17 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно п. 1.7. договору кредитна лінія надавалась позичальнику строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту (далі - Дисконтний період), а саме до 20.10.2021.
Пунктом 1.9. договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які нараховуються в наступному порядку:
1.9.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 251,85 процентів річних, що становить 0,69 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним;
1.9.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 361,35 процентів річних, що становить 0,99 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті.
1.9.3. Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів з; дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.
У пункті 4.3. договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користуванння грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
У пункті 4.15 договору зазначено, що цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за договором кредитної лінії №36598529 від 20.09.2021 та здійснило переказ грошових коштів у розмірі 17 000 грн, на платіжну картку ОСОБА_1 , що підтверджуються інформацією АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 83)
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАВІЛОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01, а 31.12.2020 року - додаткова угода до вказаного договору факторингу.
Відповідно до Реєстру боржників №170 від 25.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАВІЛОН ПЛЮС», до останнього перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №365398529.
20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАВІЛОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «ТАВІЛОН ПЛЮС» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників, зокрема до відповідача, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права такої вимоги.
Всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків.
Таким чином, у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №365398529 в розмірі 71 819,72 грн, з яких: 16 998,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 54 820,73 грн - сума заборгованості за відсотками.
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надано достатні докази про те, що відповідачка ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору №365398529 не виконувала. Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована відповідачкою в установленому законом порядку. 
Однак колегія суддів не в повній мірі погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 вірно зазначає, що за умовами договору про надання фінансово кредиту №365398529 від 20.09.2021 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 20 жовтня 2021 року, включаючи дату отримання та повернення позики. При цьому, в позовній заяві розмір заборгованості було обчислено станом на 31.08.2023, незважаючи на те, що строк кредитування за кредитним договором від 20.09.2021 був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22) в п. 95-108, щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)).
Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №365398529, яка станом на 31.08.2023 (з 06.03.2023 не змінювалась) становить 71 819,72 грн, з яких: 16 998, 99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 54 820,73 грн - сума заборгованості за відсотками.
При цьому, згідно пунктів 1.3, 1.7 кредитного договору, кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме до 20 жовтня 2021 року.
Матеріали справи не містять доказів продовження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 строку договору після закінчення дисконтного періоду 20 жовтня 2021 року. Жодні додаткові угоди між сторонами договору не укладалися.
Крім того, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», звертаючись до суду з позовом, не посилалося на нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України.
А тому апеляційним судом не встановлено підстав, за якими ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нараховувало відсотків за користування кредитом після 20 жовтня 2021 року, тобто поза межами кредитування.
Так, наданий позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунок заборгованості не містить відомостей про суму нарахованих відсотків саме за період до 20 жовтня 2021 року, однак згідно п. 1.14.1 кредитного договору №365398529 від 20.09.21, який погоджений сторонами, орієнтовна вартість кредиту для суми кредиту за першим траншем, що вказана в п. 1.3 договору, за умовами застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою, складає 20 519 грн, та включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом в розмірі 3 519 грн та суму кредиту в розмірі 17 000 грн. 
Отже, доведеним є зобов`язання ОСОБА_1 з повернення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за відсотками 3 519 гривень.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи не доведено перехід до позивача права грошової вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Положенням ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01, а 31.12.2020 - Додаткова угода до вказаного договору факторингу.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №170 від 25.01.2022 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс", до ТОВ "Таліон плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №365398529.
20.10.2022 між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон плюс" передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ "Таліон плюс" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги.
Сторони погодили у п. 4.1 Договору факторингу, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами Реєстру прав вимог.
Як зазначено у наданому позивачем витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №365398529, загальна сума заборгованості – 71 819,72 грн, з яких: заборгованість по основному боргу – 16 998,99 грн, заборгованість за відсотками – 54 820,72 грн (а.с. 15). Згідно складеного ТОВ "Таліон плюс" розрахунку вказана заборгованість утворилась у відповідача за кредитним договором №365398529 від 20.09.2021 станом на 31.08.2023 (а.с. 16).
Отже, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів" має право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення його заборгованості за кредитним договором №365398529 від 20.09.2021, укладеним між відповідачкою та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".
Так, вдповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ТОВ "Таліон плюс", сторони домовились, що термін "Борг" у договорі означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Відповідно до п.п. 1.3 Додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміється всі права улієнта - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» - за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 4 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Такий реєстр прав вимоги був підписаний 25 січня 2022 року.
Надані копії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та Додаткової угоди до нього № 26 від 31 грудня 2020 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до Фактора - ТОВ "Таліон Плюс".
Копія договору факторингу №20102022 від 20.10.2020 також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ "Таліон Плюс" до Фактора - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів".
Отже, надані позивачем копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватись, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Оскільки відповідачкою договори факторингу не оспорювались, недійсними не визнавались, тобто презюмується правомірність цих правочинів, тому колегія суддів вважає безпідставними доводи про відсутність належним доказів відступлення права грошової вимоги, оскільки ця обставина не впливає на доведеність заборгованості відповідачки перед новим кредитором, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором
Таким чином, установивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, право вимоги на яку правомірно набув позивач, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, однак не в повній мірі встановив розмір процентів, які підлягають стягненню.
Порушення судом норм процесуального права, а саме, статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, статей 207, 526, 1048, 1049 ЦК України, у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового судового рішення про задоволення позову частково.
Отже, рішення Любашівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2024 року слід змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №365398529 від 20.09.2021 з 71 819,72 грн до 20 517,99 гривень, з яких: 16 998,99 гривень - сума заборгованості по основному боргу, 3 519 гривень - сума заборгованості по відсоткам.
На підставі частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви в сумі 2 684 грн, які суд стягнув з відповідачки за рішенням суду. 
Відповідачка ОСОБА_1 понесла та документально підтвердила витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 3 220,80 грн. 
Оскільки позовна заява підлягає задоволенню частково, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 715,02 грн за подання позовної заяви.
Разом з тим, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 298,36 грн.
Тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги частково шляхом взаємозаліку витрат по сплаті судового збору при подачі позову та витрат по сплаті судового збору при подачі відповідачкою апеляційної скарги, з ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір в сумі 1 583,34 грн (2 298,36 грн - 715,02 грн).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381–384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільїчов Сергій Дмитрович, задовольнити частково.
Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2024 року змінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» розмір заборгованості за кредитним договором №365398529 від 20.09.2021 з 71 819,72 гривень до20 517,99 гривень.
Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2024 року в частині в частині стягнення витрат по сплаті судового збору скасувати.
Стягнути з Товариства із обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ: 35625014) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1 583,24 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 31 березня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда