ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року	справа № 380/26066/24  м. Львів	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом керівника Пустомитівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
Керівник Пустомитівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (далі – відповідач), у якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області щодо невинесення на розгляд сесії подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/536-24 від 27.03.2024 в частині віднесення земельної ділянки комунальної власності площею 24,5 га за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної;
- зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області розглянути на сесії сільської ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/536-24 від 27.03.2024 та прийняти за результатами розгляду рішення в частині віднесення земельної ділянки комунальної власності площею 24,5 га за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної у порядку, визначеному ст.57-1 Земельного кодексу України;
- зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області забезпечити розроблення документації із землеустрою щодо віднесення земельної ділянки за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної.
Позовні вимоги мотивовано тим, що Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства спільно з постійними лісокористувачами Львівської області та за результатами натурних обстежень відповідних земельних ділянок в межах Солонківської територіальної громади Львівського району Львівської області виявлено самозалісені земельні ділянки. У зв`язку із виявленим порушенням, що полягає у невжитті Солонківською сільською радою Львівського району Львівської області заходів щодо віднесення земельної ділянки комунальної власності до самозалісеної, Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулося до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області з поданням від 29.11.2023 №02/1966-23 про віднесення земельної ділянки до самозалісеної та внесення даних до Державного земельного кадастру як про самозалісену ділянку, з подальшим її закріпленням за постійним лісокористувачем відповідно до вимог ст. 17 Лісового кодексу України. Зважаючи на відсутність відповіді на подання, Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства повторно звернулося до відповідача із поданням від 27.03.2024 №02/536-24, однак жодної відповіді надано не було. 
Крім того констатує, що на сесії Солонківської сільської ради питання про віднесення земельної ділянки до самозалісеної не розглядалося. Така бездіяльність органу місцевого самоврядування не сприяє реалізації державної екологічної ініціативи «Масштабне залісення України» та порушує інтереси держави у сфері охорони і збереження рослинного світу.
Ухвалою судді від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних документів процесуального характеру від нього на адресу суду не надходило. Про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення тексту ухвали в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка сформована програмним забезпеченням «Діловодство спеціалізованого суду».
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які покликається керівник Пустомитівської окружної прокуратури, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Суд установив, що 30.10.2024 Пустомитівська окружна прокуратура звернулася до Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства щодо надання такої інформації:
- які заходи вживалися Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства щодо віднесення вказаних земель до самозалісених (направлення листів, подань, проведення обстеження земельних ділянок та ін.) та надати копії відповідних документів – листів, подань, актів обстежень, наявні графічні та фотоматеріали;
- чи повідомляла Солонківська сільська рада Львівської області про результати розгляду вищевказаних подань Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства. Якщо так, надати належним чином завірені копії цих листів.
Листом від 11.11.2024 №02/2622-24 Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства повідомило, що до Солонківської сільської громади скеровані подання від 29.11.2023 №02/1966-23, від 27.03.2024 №02/536-24 щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених. Однак відповідей на адресу управління не надходило.
Крім того у листі зазначено, що направлено звернення від 06.12.2023 №02/2064-23 до голови Львівської державної районної адміністрації щодо взяття на контроль вирішення порушених у поданнях до об`єднаних територіальних громад Львівського району питань щодо віднесення ідентифікованих земельних ділянок до самозалісених. Львівська РВА листом від 11.01.2024 №130-95/0/2-24 надала відповідь про розгляд листа управління щодо ідентифікованих самозалісених ділянок. За матеріалами інвентаризації самозалісених ділянок та обстежень необхідно звернутися до постійного лісокористувача Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс», який опрацьовував ідентифіковані самозалісені ділянки в межах Солонківської ТГ Львівського району. 
Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства сформувало подання голові Солонківської сільської громади від 29.11.2023 № 02/1966-23, за змістом якого «Згідно опрацювання даних карти «Геоінформаційна система лісових ресурсів України» бази даних ВО «Укрдержліспроект» щодо ідентифікації самозалісених земель Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства спільно з постійними лісокористувачами Львівської області та за результатами натурних обстежень відповідних ділянок в межах Солонківської територіальної громади виявлено 24,5 га га самозалісених земель:
Ділянка орієнтованою площею 24,5 га за координатами GPS 49.716927, 23.949063, поблизу с. Поршна. Склад насадження 8 ВЛЧ2Бп+ос. Середній вік 30 років.
На виконання статті 57-1 Земельного кодексу України, Указу Президента України №228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів», доручення начальника Львівської ОВА від 30.06.2023 № 27/0/6-23ВА, Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства 29.11.2023 звертається до Вас з поданням про віднесення вищезгаданих сформованих земельних ділянок у межах об`єднаної територіальної громади загальною площею 24,5 га до самозалісених земель та внесення даних до Державного земельного кадастру як про самозалісені ділянки, з подальшим їх закріпленням за постійним лісокористувачем відповідно до вимог ст. 17 Лісового кодексу з метою раціонального використання лісових земель.»
Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства повторно звернулося з поданням від 27.03.2024 № 02/536-24 до відповідача, у якому зазначило, що не отримала відповіді на подання від 29.11.2023 №02/1966-23 щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених та продублювало зміст подання від 29.11.2023 №02/1966-23.
Листом від 03.04.2024 №02-14-604/1 Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області надала копію відповіді на звернення від 27.03.2024 №02/534-24, яке за змістом аналогічне зверненню від 29.11.2023 №02/1966-23.
Листом від 30.11.2024 №02-14-2418 Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області повідомила начальнику Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, що земельна ділянка відповідно до планово-картографічних матеріалів, а саме формування території Поршнянської сільської ради та проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського призначення угіддя пасовища площею 8,6 га не сформована. Зазначила, що площа 24,5 га, яка вказана у поданні, не відповідає земельному обліку та картографічним матеріалам. Крім того проінформувала, що особа, яка зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу.
У відповідь на запит Пустомитівської окружної прокуратури від 07.08.2024 №02-13-1190 Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області повідомила, що нею не приймалося рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення та передачу у постійне користування Західному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невинесення на розгляд сесії сільської ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/536-24 від 27.03.2024 в частині віднесення земельної ділянки комунальної власності площею 24,5 га за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної, Пустомитівська окружна прокуратура звернулася до суду з цим позовом.
Змістом спірних правовідносин є невинесення на розгляд сесії ради подання щодо віднесення земельної ділянки комунальної власності до самозалісеної.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 5 КАС України унормовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з ч. 3, 5 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених ст. 169 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99 визначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Отже, спірні правовідносини обумовлені реалізацією прокурором передбачених КАС України та Законом України «Про прокуратуру» повноважень щодо захисту інтересів держави і спрямовані на усунення порушень законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 13, 16 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, а забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.
Суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства регулює Лісовий кодекс України від 21.01.1994 № 3852-XII (далі - ЛК України).
Частиною 2 ст. 1 ЛК України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Відповідно до ч. 12 ст. 1 ЛК України самозалісена ділянка - земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.
Згідно зі ст. 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Спеціальним законом, що регулює земельні правовідносини в Україні, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України).
За змістом п. «а» і «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Указами Президента України від 07.06.2021 №228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів» та від 29.09.2022 № 675/2022, рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29.09.2022 «Про охорону, захист, використання та відновлення лісів України в особливий період», екологічної ініціативи Президента України «Зелена країна», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів» від 20.06.2022 №2321-IX передбачено проведення ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності.
Законом України від 20.06.2022 №2321-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів внесені зміни до Земельного кодексу України» главу 11 ЗК України доповнено статтею 57-1 такого змісту:
«Стаття 57-1. Самозалісені землі
1. Самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.
2. Віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею.
Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.
Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
3. Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.
4. Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.
5. Віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру».
Згідно з ч. 1-2 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон №280/97-ВР).
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Статтею 25 Закону №280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст.26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Частинами 1, 5 ст. 46 Закону №280/97-ВР визначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.
Частиною 1 ст.71 Закону № 280/97-ВР регламентовано, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.
Відповідно до ч.11 ст.59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
Виходячи із наведених вище положень законодавства можна дійти висновку, що віднесення земельної ділянки до самозалісеної, яка є комунальною власністю територіальної громади, здійснюється сільськими, селищними та міськими радами.
Відповідно до Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 №521, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.
У свою чергу, відповідно до Положення про Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 09.11.2022 №1006, управління підпорядковується Держлісагенству та є його територіальним органом. Завданням Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства є реалізація повноважень Держлісагенства у сфері лісового та мисливського господарства на території Львівської, Закарпатської та Івано-Франківської області.
За правилами ч. 2 ст. 57-1 ЗК України віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 57-1 ЗК України віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.
Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.
З метою реалізації вказаної норми, ч. 4 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» доповнено абз. 4, яким передбачено, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної. 
Пунктом 121 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, передбачено, що внесення до Державного земельного кадастру змін до відомостей про склад угідь земельної ділянки на угіддя самозалісеної ділянки здійснюється державним кадастровим реєстратором на підставі заяви за формою згідно з додатком 12 власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 ЗК України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, без розроблення документації із землеустрою.
Отже, системний аналіз наведених вище норм права дає змогу дійти висновку, що вирішення питання про віднесення земельної ділянки, яка є комунальною власністю територіальної громади, до самозалісеної, здійснюється сільськими, селищними та міськими радами шляхом прийняття відповідним органом місцевого самоврядування на пленарному засіданні сесії за наслідками розгляду відповідного подання рішення про віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки або про мотивовану відмову у такому віднесенні.
Суд установив, що Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства скерувало до відповідача подання від 29.11.2023 № 02/1966-23, від 27.03.2024 №02/536-24 про віднесення земельної ділянки площею 24,5 га до самозалісених земель та внесення даних до Державного земельного кадастру як про самозалісені ділянки, з подальшим їх закріпленням за постійним лісокористувачем відповідно до вимог ст. 17 Лісового кодексу з метою раціонального використання лісових земель.
Ці подання відповідач отримав, що підтверджується листами, які наявні в матеріалах справи.
Заразом, відповідач за наслідками розгляду зазначених подань не прийняв ані мотивованого рішення про віднесення земельної ділянки до самозалісеної, ані мотивованої відмови у такому віднесенні. Більше того, у матеріалах справи відсутні докази винесення подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 29.11.2023 № 02/1966-23, від 27.03.2024 №02/536-24 щодо віднесення земельної ділянки площею 24,5 за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної ділянки, на розгляд сесії Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області.
Водночас, листи Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області від 30.11.2024 №02-14-2418, від 03.04.2024 №02-14-604/1, мають виключно інформаційно-довідковий характер.
Як зазначалося вище, відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відтак, зазначені вище листи не є рішеннями органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної, а тому не можуть вважатися належним реагуванням на подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача, що полягає у невинесенні на сесію Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 27.03.2024 №02/536-24 щодо віднесення земельної ділянки комунальної власності площею 24,5 га за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної.
Оскільки відповідач не прийняв жодного рішення за наслідками розгляду подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 27.03.2024 № 02/536-24 щодо віднесення земельної ділянки комунальної власності площею 24,5 га за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення в частині віднесення земельної ділянки комунальної власності площею 24,5 га за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної та забезпечити розроблення документації із землеустрою щодо віднесення земельної ділянки за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної, суд зазначає таке.
Зважаючи на те, що відповідач ще не розглядав на виконання цього рішення суду на сесії сільської ради подання від 27.03.2024 № 02/536-24, тому відсутні підстави вважати, що він порушить права позивача у цій частині.
З огляду на наведене, ці вимоги є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів керівника Пустомитівської окружної прокуратури, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до приписів ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки позивач не надав доказів понесення таких судових витрат, відсутні підстави вирішувати питання про їх розподіл.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області щодо невинесення на розгляд сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/535-24 від 27.03.2024 щодо віднесення земельної ділянки комунальної власності площею 24,5 га за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної.
3. Зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області (місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 3, с. Солонка, Львівська обл., 81131; ЄДРПОУ 04369699) розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 27.03.2024 №02/536-24 щодо віднесення земельної ділянки комунальної власності площею 24,5 га за координатами GPS 49.716927, 23.949063 до самозалісеної.
4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна