ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1041/26 Справа № 186/2756/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., без конфіскації виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,  

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року 24 листопада 2025 року о 12:51 годині на АЗС ТОВ «АЗС ЕКО-РЕСУРС», розташованій по вул. Кобзаря, 19 в м. Шахтарському Синельниківського району Дніпропетровської області, здійснювалася роздрібна торгівля пальним без наявної діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено ст.29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилянтів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Порушення зафіксовано в акті фактичної перевірки №4989/04-36-09-01/45730394 від 25 листопада 2025 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду є передчасними, оскільки не доведено факту реального відпуску пального і передачі товару. Зауважує, що відсутня безпосередня фіксація заправки/відпуску пального (відео/фото); дані про обсяг відпущеного пального; показники витратомірів/лічильників “до/після”; підтвердження отримання пального конкретною особою-покупцем; будь-який матеріальний слід події (наприклад, належно оформлені матеріали контрольної закупки з деталями). Тобто, не доведена об`єктивна сторона: “провадження діяльності” у вигляді реалізації пального. Вказує, що чек платіжного термінала сам по собі не доводить реалізацію пального, а наявність копії чека термінала може вказувати лише на факт оплати певної суми, але не доводить, що товаром було саме пальне, що пальне фактично відпущене і передане, операція здійснена уповноваженою особою суб`єкта господарювання, подія мала характер саме господарської реалізації пального. Зазначає, що суд визнав винуватим директора товариства ОСОБА_1 , але матеріали справи не підтверджують, що відпуск пального здійснював саме він чи працівник, який перебував у трудових/цивільних відносинах із ТОВ «АЗС ЕКО-РЕСУРС» і діяв за вказівкою/з відома керівника; не підтверджено, що він організував, допустив або не забезпечив контроль за конкретною операцією. Навпаки, з матеріалів випливає, що під час перевірки фігурує невстановлена особа, яка “відмовилась назватися”. За таких умов, без встановлення цієї особи, її статусу (працівник/стороння особа), її повноважень та зв`язку з підприємством, не можна зробити юридично обґрунтований висновок, що правопорушення вчинив саме директор. Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів, що він мав умисел здійснювати діяльність без ліцензії; усвідомлював і допускав реалізацію пального в конкретний момент; проявив необережність, маючи реальну можливість запобігти конкретній події. Суд першої інстанції фактично не встановив форму вини, причинний зв`язок між його діями/бездіяльністю і подією, наявність реальної можливості контролю саме тієї операції. 
Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Надіслав додаткові пояснення до апеляційної скарги зазначивши, що матеріали справи не місять належних та допустимих доказів фактичного здійснення роздрібної торгівлі пальним, зокрема у справі відсутні докази фактичного відпуску пального, передачі пального покупцю, визначення обсягу реалізованого пального, фіксації процесу заправки транспортного засобу. Вказує, що в справі наявні істотні сумніви щодо факту здійснення господарської діяльності, встановлення особи продавця, його причетності до інкримінованого правопорушення. Вважає, що сам факт наявності обладнання АЗС або здійснення окремої платіжної операції не може свідчити про провадження господарської діяльності у розумінні ч.1 ст.164 КУпАП. Просить врахувати дані пояснення під час апеляційного перегляду справи та задовольнити апеляційну скаргу, розгляд справи провести без його участі, у зв`язку з чим апеляційний перегляд здійснено за відсутності ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. 
Апеляційним переглядом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином не були з`ясовані обставини щодо вчинення  ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам КУпАП.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Отже, об`єктом правопорушення є суспільні відносини, що регулюються у сфері господарської діяльності.
Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у здійсненні господарської діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійснення без ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Стаття 14.1.36 Податкового кодексу України передбачає, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Стаття 1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01 червня 2000 року визначає господарську діяльність як будь-яку діяльність, у тому числі підприємницьку, юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців, пов`язану з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.
Відповідно до ст.55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми обов`язками в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання, в тому числі, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Згідно ст.29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилянтів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
Таким чином, беручи до уваги правову природу поняття та його законодавче визначення господарською діяльністю у розумінні статті 164 КУпАП слід вважати будь-яку діяльність особи, спрямовану на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яка носить регулярний характер.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В основу висновку рішення суд першої інстанції поклав протокол про адміністративне правопорушення, акт від 25 листопада 2025 року про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, копію чека № 372, виданого 24 листопада 2025 року о 12:50 годині на суму 200 гривень, акт від 25 листопада 2025 року про відмову від ознайомлення та підписання акту фактичної перевірки від 25 листопада 2025 року. 
Апеляційний суд виходить із того, що ці докази не можуть бути покладені в основу висновку про винуватість.
Так, ані протокол про адміністративне правопорушення, ані інші долучені до матеріалів справи документи, не підтверджують провадження ОСОБА_1 господарської діяльності, факту роздрібної торгівлі ним паливом у зазначений час та отримання в результаті такої торгівлі прибутку.
Протокол про адміністративне правопорушення не містить фактів роздрібної торгівлі. Тобто вказівок на час, об`єми відпущеного товару (палива) і конкретних учасників - сторін договору такої господарської діяльності, не вказано, що продаж мав систематичний характер та чи був факт отримання прибутку. На його підставі не можна зробити висновок про наявність об`єктивної сторони правопорушення, яке поставлено в вину ОСОБА_1 .
Цей протокол із-за вказаних порушень не є належним процесуальним джерелом доказової інформації. Постанова суду, ухвалена на підставі такого протоколу, не може залишатися в силі.
В матеріалах справи належно не задокументовано факту регулярної реалізації палива особою, що притягається до адміністративної відповідальності, оскільки докази контрольної закупки, пояснення покупців, понятих, свідків, відповідні чеки в матеріалах справи відсутні.
Наявний в матеріалах справи чек платіжного термінала сам по собі не доводить реалізацію пального, а вказує лише на факт оплати певної суми, але не доводить, що товаром було саме пальне, що пальне фактично відпущене і передане, операція здійснена уповноваженою особою суб`єкта господарювання, подія мала характер саме господарської реалізації пального.
Поряд з тим, інших письмових доказів, зокрема пояснень покупців, понятих, свідків, докази контрольної закупки, зокрема, в підтвердження, що продана речовина є паливом, відповідний чек тощо в матеріалах справи відсутні.
Встановлена невідповідність протоколу вимогам КУпАП та неповнота даних матеріалів справи є перешкодою для встановлення наявності чи відсутності в діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, на що не звернув увагу суддя першої інстанції при розгляді справи та не вжив заходів щодо їх усунення.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати додаткові докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки це є недопустимим, що буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи.
У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.
Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов помилкового висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.
Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього.
Апеляційний суд констатує, що у даній справі судом першої інстанції не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність без отримання необхідних дозвільних документів, зокрема ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому постанова судді підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — задовольнити.
Постанову Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП — скасувати.
Винести нову постанову, якою на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду      С.І.Крот