Справа № 333/10970/25
Провадження № 2/333/1318/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 березня 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Березовської Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Коблик Маріанни Володимирівни до Комунальної установи «Запорізький дитячий будинок інтернат» Запорізької обласної ради про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Кальміуський відділ державної виконавчої служби у Кальміуському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Комунальний заклад Львівської обласної ради «Роздільський дитячий будинок інтернат», -
В С Т А Н О В И В:
Зміст позовних вимог.
20.11.2025 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Коблик М.В. через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до КУ «Запорізький дитячий будинок інтернат» ЗОР, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кальміуський ВДВС у Кальміуському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить звільнити позивача від заборгованості по аліментах у розмірі 324 328,00 грн., яка виникла у виконавчому провадженні № 39402298 з примусового виконання виконавчого листа щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь КУ «Запорізький дитячий будинок інтернат» ЗОР на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.06.2006 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання її сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 02.07.2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина на користь КУ «Запорізький дитячий будинок інтернат» ЗОР. У Кальміуському ВДВС Кальміуському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження № 39402298 з примусового виконання виконавчого листа. Постановою про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 320/5932/13-ц, виданого 02.07.2013 року на підставі рішення Мелітопольського міського суду Запорізької області закінчено. Припинено арешт майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення суду. Обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 не знято, оскільки існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 324 328,00 грн. Рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.07.2024 року ОСОБА_1 відмовлено в перетинанні кордону у зв`язку з наявністю в базі даних ДПСУ виконавчого провадження № 39402298 від 16.08.2013 року. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у визнанні неправомірними та скасуванні постанови державного виконавця Кальміуського ВДВС у Кальміуському районі Донецької області. Тобто за закритим виконавчим провадженням у ОСОБА_1 наявний борг і вона не може виїхати під час дії правового режиму воєнного стану за кордон і працювати.
У ОСОБА_1 наявна тяжка хвороба та наявні обставини, які мають істотне значення для звільнення її від сплати аліментів, а саме: згідно з листом КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги соціально значущих хвороб» ЗОР ОСОБА_1 перебувала стаціонарному лікуванні в цьому закладі з 21.01.1998 року по 02.02.1998 року та з 11.08.2016 року по 22.09.2016 року ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у зв`язку з психіатричні захворюванням. Також в неї є ряд інших захворювань. Виявлено доброякісну пухлу і захворювання очей. Періодично вона лікується від головних болів. ОСОБА_1 має шизофренію у простій формі, безперервного перебігу, їй було встановлено III групу інвалідності. Згідно з направленням на стаціонарне лікування КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» термін дії з 26.11.2024 року по 26.11.2025 року, ОСОБА_1 направляється на планове стаціонарне лікування у відділення неврології. У зв`язку з тяжким невиліковним психіатричним захворюванням вона часто страждає від головних болів, не може працювати і забезпечувати погашення заборгованості по аліментах, що поставило її у скрутне матеріальне становище. 
Основні процесуальні дії у справі.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 
09.12.2025 року до суду надійшов відзив на позов. Заперечення проти позову полягають у наступному. Починаючи з 16.08.2013 року, тобто з дня відкриття виконавчого провадження № 39402298, в межах якого державним виконавцем стягувалися аліменти на утримання сина позивача – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 не сплачувала аліменти жодного місяця чи року до повноліття дитини. За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, в Кальміуському ВДВС у Кальміуському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 39402298 з примусового виконання виконавчого листа № 320/5932/13-ц, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 02.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» ЗОР на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26.05.2006 року, і до його повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19.07.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». На момент закінчення виконавчого провадження заборгованість по аліментах ОСОБА_1 складає 324 328,00 грн. КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» ЗОР вважає постанову про закриття виконавчого провадження незаконною, оскільки у ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті аліментів. Також установі не відомо, наприклад, про набуття ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, що згідно з ст. 190 СК України, мало б наслідком припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 . Адвокат позивача посилається на норму ст. 197 СК України та просить суд звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів через наявність у неї тяжкої хвороби, а саме простої форми шизофренії. На сьогоднішній день відповідачу не відомо про наявність рішення про визнання ОСОБА_1 недієздатною особою, яке б свідчило про неможливість особи усвідомлювати значення своїх дій. Оскільки до суду подавалися заяви про скасування заборони на перетин кордону, то позивач чітко усвідомлює наслідки своєї бездіяльності по несплаті аліментів на утримання дитини протягом 2013-2023 років. Також повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 17.08.2022 року на підставі наказу № 229, відрахований з КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» ЗОР до КУ ЛОР «Роздільський дитячий будинок інтернат», де і перебуває наразі. Особова справа та всі наявні документи, які стосуються підопічного, знаходяться в місці його перебування.
10.12.2025 року від представника третьої особи – Кальміуського ВДВС у Кальміуському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), надійшли пояснення щодо позову, згідно з якими за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, в відділі перебувало виконавче провадження № 39402298 з примусового виконання виконавчого листа № 320/5932/13-ц, виданого 02.07.2013 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» ЗОР на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.06.2006 року, і до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19.07.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». На момент закінчення виконавчого провадження заборгованість по аліментах ОСОБА_1 складає 324 328,00 грн. Жодних підтверджень щодо сплати аліментів стягувачу до відділу не надходило. Підстави для скасування обмеження у праві виїзду за межі України відсутні. 
16.12.2025 року до суду від представника позивача – адвоката Коблик М.В. надійшла відповідь на відзив. Стислий зміст такий. У ОСОБА_1 наявна тяжка хвороба та наявні обставини, які мають істотне значення для звільнення її від сплати аліментів. Згідно з листом КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в цьому закладі з 21.01.1998 року по 02.02.1998 року та з 11.08.2016 року по 22.09.2016 року. ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у зв`язку з психіатричним захворюванням. Також в неї є ряд інших захворювань. Виявлено доброякісну пухлину і захворювання очей. Періодично вона лікується від головних болів. Згідно з направленням на стаціонарне лікування КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» термін дії з 26.11.2024 року по 26.11.2025 року, ОСОБА_1 направляється на планове стаціонарне лікування у відділення неврології. У зв`язку з тяжким невиліковним психіатричним захворюванням вона часто страждає від головних болів, не може працювати і забезпечувати погашення заборгованості по аліментах, що поставило її у скрутне матеріальне становище. Щодо посилання представника відповідача на відсутність рішення про визнання позивача недієздатною, то такі є безпідставними. Оскільки для визнання особи недієздатною є чітко передбачена законодавством процедура та її наслідки. Про визнання ОСОБА_1 недієздатною відомості відсутні. Однак відсутність рішення суду про визнання особи недієздатною (якщо таке відсутнє або про таке невідомо) не може вказувати на наявність чи відсутність підстав для звільнення від заборгованості за аліментами. Оскільки позивачем надані документи, які підтверджують наявність у неї захворювання та скрутного матеріального становища, що можуть бути підставою для звільнення від заборгованості, яка на даний час є значною і непосильною для позивача. 19.07.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». На момент закінчення виконавчого провадження заборгованість по аліментах ОСОБА_1 складає 324 328,00 грн. Тобто, ця заборгованість наявна по теперішній час. Просить позов задовольнити.
16.12.2025 року до суду ОСОБА_1 надала письмові пояснення.
Ухвалою суду від 18.12.2025 року до участі в справі в якості третьої особи залучено – КЗ ЛОР «Роздільський дитячий будинок інтернат».
20.01.2026 року до суду ОСОБА_1 надала письмові пояснення.
Ухвалою суду від 04.02.2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Стислий виклад позиції учасників судового процесу.
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Коблик М.В. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, представник позивача через підсистему «Електронний суд» надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, позивач заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, через підсистему «Електронний суд» надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти позову заперечує з підстав, зазначених у відзиві на позов.
Представники третіх осіб – Кальміуського ВДВС у Кальміуському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), КЗ ЛОР «Роздільський дитячий будинок інтернат» у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені.
Cудом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області (справа № 320/5932/13-ц) від 14.06.2006 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім того, зазначеним рішенням ОСОБА_2 відібрано від матері, та ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав.
02.07.2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина на користь КУ «Запорізький дитячий будинок інтернат» ЗОР. 
За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, в Кальміуському ВДВС у Кальміуському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 39402298 з примусового виконання виконавчого листа № 320/5932/13-ц.
19.07.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». На момент закінчення виконавчого провадження заборгованість по аліментах ОСОБА_1 складає 324 328,00 грн.
Позиція суду.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року суд, у випадках, передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.11.2018 року у справі № 343/860/17, у постанові від 01.08.2018 року у справі № 344/12158/16-ц та у постанові від 20.09.2018 року у справі № 592/2683/17.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.
Статтями 76 та 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що вона не мала змогу сплачувати аліменти у зв`язку із погіршенням стану її здоров`я, вона тривалий час не може працювати, з 11.08.2016 року по 22.09.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР. ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у зв`язку з психіатричним захворюванням. Також в неї є ряд інших захворювань: доброякісна пухлина, захворювання очей, головні болі. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 07.10.2024 року ОСОБА_1 направлена на стаціонарне лікування з головним болем. 05.02.2025 року проведено обстеження хірурга-онколога, встановлено діагноз: фіброзно-кістозна мастопатія. 11.04.2025 року оглянута лікарем отоларингологом, встановлено діагноз – хронічний риніт. ОСОБА_1 виписано направлення на стаціонарне лікування до КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» термін дії з 26.11.2024 року по 26.11.2025 року, на планове стаціонарне лікування у відділення неврології, проте епікриз до суду надано не було.
Станом на 19.07.2024 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 324 328,00 грн.
У зв`язку із важким станом здоров`я вона влаштуватись на роботу не може, має намір виїхати за кордон і працювати, проте наявна заборона – тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.07.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено в перетинанні кордону у зв`язку з наявністю в базі даних ДПСУ виконавчого провадження № 39402298 від 16.08.2013 року. 
За захистом свого права ОСОБА_1 зверталась до суду зі скаргою, проте ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у визнанні неправомірними та скасуванні постанови державного виконавця Кальміуського ВДВС у Кальміуському районі Донецької області. Зазначена ухвала набула законної сили, оскаржена не була.
При вирішенні даного спору суд має насамперед враховувати його наслідки для дитини та виходити із захисту її інтересів, оскільки дитина повинна перебувати у рівних умовах щодо матеріального забезпечення, яке має надавати в тому числі і позивач.
При цьому, представником КУ «Запорізький дитячий будинок інтернат» ЗОР підтверджено, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2013 року по 2023 рік знаходився на повному забезпеченні держави, так як ОСОБА_1 свої обов`язки за рішенням суду щодо сплати аліментів не виконувала.
Також суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року (далі – Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною першою ст. 273 СК України передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Суд вважає за необхідне зазначити, що заборгованість по аліментах виникла з січня 2010 року.
В позовній заяві позивач вказує, що перебувала на стаціонарному лікуванні у 2016 році (місяць). 11.08.2016 року ОСОБА_1 встановлено діагноз – шизофренія, проста форма, оформлено 3 групу інвалідності до 20.09.2017 року. Також на підтвердження свого стану здоров`я надає медичні документи за 2024-2025 роки.
Однак, суд вважає, що позивачем не доведено факт, що заборгованість по аліментах виникла у зв`язку з її хворобою, оскільки відсутні докази, які підтверджують неможливість сплати аліментів з 2010 року по 2023 роки (довідки, висновки МСЕК про ступінь втрати працездатності тощо).
Позивач вказує, що не могла працевлаштуватись за станом здоров`я, водночас у наданих медичних документах відсутні встановлення ступеня втрати працездатності, інвалідність 3 групи у 2016 році в строк до 20.09.2017 року, при цьому, така група є робочою, відсутні інші протипоказання чи рекомендацій лікарів, щоб перешкоджали позивачу працювати та утримувати дитину. Окрім того, суд звертає увагу, що позивач має намір виїхати за кордон з метою працевлаштування, тобто остання має можливість працювати за станом здоров`я. 
Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, як підстав для звільнення від заборгованості за аліментами.
Суд зазначає, що наявність у позивача загального захворювання, не є беззаперечним доказом тяжкої хвороби позивача в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України та неможливості у зв`язку з цим сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому вказана обставина сама по собі не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
Згідно з вимогами частин 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи встановлені судом обставини та наведені висновки, суд не вбачає підстав для звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, відтак, у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 258, 263-265 ЦПК України, суд, –
У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Коблик Маріанни Володимирівни до Комунальної установи «Запорізький дитячий будинок інтернат» Запорізької обласної ради про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Кальміуський відділ державної виконавчої служби у Кальміуському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Комунальний заклад Львівської обласної ради «Роздільський дитячий будинок інтернат» – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя   В.Б. Кулик