П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року м. Київ

Справа №756/11444/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/3123/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Шаламай Ю.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Луценко О.М. 28 серпня 2025 року, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі заявою про виключення відомостей з актового запису про народження дитини даних про батька дитини.
Позивач, посилається на те, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 24 грудня 2010 року шлюб розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про розірвання шлюбу, НОМЕР_1 , а/з № 966.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_1 народила дитину - ОСОБА_3 , та 26 липня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, зроблено актовий запис № 1659 про те, що батьком дитини є ОСОБА_2 . 
Позивач, зазначає, що він не є батьком цієї дитини, оскільки з грудня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, вони не проживають разом та не підтримують жодних стосунків.
У зв`язку з чим просить суд виключити з актового запису № 1659 від 26 липня 2011 року про народження ОСОБА_3 запис про батька ОСОБА_2 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, НОМЕР_3.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька - задоволено.
Виключено відомості про ОСОБА_2 , як про батько ОСОБА_3 , з актового запису № 1659 від 26.07.2011 про народження дитини, вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач з неповнолітньою дитиною двічі не з`явилась на експертизу таким чином ухилившись від її проведення, а тому суд визнав факт, для з`ясування якого призначалась експертиза, а саме, що позивач не є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому позовні вимоги є обґрунтовані відповідають вимогам діючого законодавства та знайшли своє підтвердження доказами у судовому засіданні.

Не погодилась із вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що суд грубо порушив норми матеріального та процесуального права, та безпідставно посилався на обставини її ухилення від проведення експертизи, оскільки експертиза, яка була призначена на 11 липня 2025 року об 13.00 не проведена у зв`язку з неявкою обох сторін. Тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Отже, позивач, за клопотанням якого була призначена експертиза не з`явився, про те для суду це стало підтвердженням та підставою для виключення запису про нього як про батька дитини.
В електронних матеріалах справи відсутні жодні листи про необхідність з`явитись для відбору зразків сторонам, будь-які підтвердження направлення та отримання сторонами таких листів та викликів електронні матеріали справи не містять. Відповідач не отримувала жодного повідомлення з даного приводу. Окрім того, вказує, що Оболонському районному суду було відомо про фактичне місце проживання, яке зазначено у процесуальних документах Румунія, проте жодні документи та виклики на цю адресу не надходили.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції не було вчинено належних дій та повідомлення відповідача, зокрема про призначену експертизу, відповідно були відсутні були підстави для встановлення ухилення відповідача від проведення експертизи.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. 

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Островська О.В., заперечувала проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.
В судовому засіданні представником позивача було знято з розгляду, подане ними 07 лютого 2026 року, клопотання про призначення у справі судової генетичної експертизи, а (а.с.199, 213). 
Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином через систему «Електронний суд» (а.с.210). Причини неявки відповідач суду не повідомила, з клопотаннями не зверталась. Тому, керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24грудня 2010 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про розірвання шлюбу, Серія НОМЕР_1 , а/з № 966 (а.с. 8).
Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 26 липня 2011 року батьками ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 (а.с. 7).
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року, призначено судову генетичну експертизу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, проведення якої доручено експертам Київського Бюро судово-медичної експертизи (03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4).
На вирішення експертизи поставлено наступне запитання:
-Чи є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є ОСОБА_1 ? (а.с. 48-49).
23 грудня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» була подана апеляційна скарга на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року (а.с.55-58)
Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2025 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без задоволення, а ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року - залишена без змін (а.с.103-105).
15 травня 2025 року судом першої інстанції справа була направлена до Київського Бюро судово-медичної експертизи (а.с.113).
Вбачається, що експертна установа, через суд першої інстанції, двічі здійснювала виклик ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 на 20 червня 2025 року та на 11 липня 2025 року. Судові повідомлення були направлені на поштову адресу ОСОБА_1 , але були повернуті з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 115-118,122-125). 
За даними експертної установи позивач ОСОБА_2 на вказані виклики експерта з`являвся, однак ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 не з`явилися жодного разу (а.с.120,126).
Згідно з супровідним листом від 14 липня 2025 року Київського Бюро судово-медичної експертизи ухвала суду про призначення експертизи була повернута без виконання, оскільки жодного разу відповідач разом з дитиною не з`явилася для відбору порівняльних зразків (а.с.126).

В доводах апеляційної скарги відповідач посилається виключно на відсутність її належного повідомлення про проведення експертизи, а тому апеляційний суд, діючи в межах доводів апеляційної скарги, здійснює перегляд рішення суду першої інстанції.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Частиною 4, пунктами 3-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права і обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасникам судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).
У ч.2 ст. 78 ЦПК України вказано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з положеннями ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
В порядку визначеному ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначені, або відмовити у його визнанні.

Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 644/9720/16-ц, від 19 червня 2023 року у справі № 180/568/19, від 26 квітня 2023 року № 199/3284/19 вказував на те, що ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі, шляхом нез`явлення відповідача жодного разу разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про встановлення батьківства.
Крім того, у постанові Верховного Суду у справі № 199/3284/19 від 26 квітня 2023 року зроблено висновок, що: «нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про встановлення батьківства».
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15-ц зроблено висновок, що: «висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами».
У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 зроблено висновок, що: «сам лише факт неотримання кореспонденції, яку суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка поверталася у зв`язку з її неотриманням адресатом, зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу».
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 761/15565/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №922/1714/18, від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18.
Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
З наведених обставин справи вбачається, що відповідач була обізнана про ухвалу суду першої інстанції про призначення у справі судової генетичної експертизи, так як нею була подана апеляційна скарга, яка була розглянута апеляційним судом і відповідна постанова була направлена через систему «Електронний суд». 
В апеляційній скарзі на рішення суду відповідач вказує про неналежне її повідомлення судом про дату проведення експертизи, оскільки фактичне місце проживання відповідача є Румунія. Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що відповідач вказала дану адресу лише в апеляційній скарзі на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року про призначення по справі експертизи. Тобто суд першої інстанції відповідач не повідомила про фактичне місце свого перебування та не просила суд направляти кореспонденцію за цією адресою. До того ж відповідач лише в апеляційній скарзі вказала, що зареєстрована в електронному суді та зазначила свою адресу проживання в місті Києві, яка відповідає даним наявним в матеріалах справи і на яку судом першої інстанції направлялись повідомлення, що були повернуті з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судом належним чином здійснювалося повідомлення відповідача за адресою її зареєстрованого місця проживання. Однак і відповідач, будучи обізнаною про призначення експертизи і необхідності забезпечення надання біологічних зразків дитини не вчинила будь-яких дій, спрямованих на забезпечення її виконання. 
Безпідставним є посилання відповідача на те, що експертиза, яка була призначена на 11 липня 2025 року об 13.00 не проведена у зв`язку з неявкою обох сторін. Так, відповідно до вказаного листа Державної спеціалізованої установи» Київське міське бюро судових медичних експертиз» повідомлено про неможливість проведення експертизи, тому що ОСОБА_2 з`явився для відбору зразків крові; ОСОБА_1 разом з дитиною для відбору зразків крові не з`явилася. Тобто позивач ОСОБА_2 з`явився двічі до експертної установи, тобто на всі призначені дати для відбору біологічних зразків для проведення експертизи. Отже вказані доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.
До того ж на стадії апеляційного перегляду справи відповідач також не приймала участі у розгляді справи, хоча була повідомлена через систему «Електронний суд», і саме у зв`язку з цим стороною позивача було зняте з розгляду клопотання про призначення експертизи.
Процесуальний закон вказує на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, сприяти повному і всебічному з`ясуванню обставин справи, натомість поведінка відповідача свідчить про ухилення від проведення експертизи, внаслідок цього неможливим стало проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для має значення для вирішення справи.
З аналізу ст. 109 ЦПК України процесуального закону слідує, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
У зв`язку з цим визнання судом першої інстанції факту для з`ясування якого була призначена експертиза не суперечить вимогам процесуального закону.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що принцип змагальності урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. Збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Стороною відповідача в ході розгляду справи не було надано жодних пояснень з приводу заявлених позовних вимог, не подано і не заявлено про жодні докази на спростування заявлених позовних вимог, тобто відповідачем не вчинено жодних дій направлених на встановлення істини у справі.
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про виключення відомостей про позивача, як про батька ОСОБА_3 , з актового запису № 1659 від 26 липня 2011 року про народження дитини, вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві.
Інші посилання щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, підстави для компенсації на стадії апеляційного перегляду справи судових витрат - відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 17 квітня 2026 року.