КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року м. Київ справа №320/44666/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Намато» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «Намато» (далі по тексту також позивач, ТОВ «Намато») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту також відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.08.2025 №0769930707 та від 21.08.2025 №00776610702, №00776530702, №00776630702.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що за результатом проведення документальної планової виїзної перевірки були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошових зобов`язань з податку на прибуток, податку на додану вартість, а також застосовані штрафні (фінансові) санкції за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН та штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства у сфері здійсненні розрахункових операцій.
Позивач не погоджується з правомірністю здійснених донарахувань та зазначає, що в межах спірних відносин сформував витрати на збут у зв`язку з доставкою товарів (активів) з метою їх реалізації кінцевому споживачу без зберігання такого на власних складах, наголосивши на тому, що адресами поставки були адреси складів покупців. Відповідно, витрати були пов`язані не з набуттям активів, а з їх вибуттям, оскільки стосувалися поставки товару на адреси покупців. Позивач наголосив на тому, що під час перевірки відповідачем не ставився під сумнів факт поставки товару, понесених витрат на перевезення та відповідності складених первинних документів за результатами поставки товару вимогам чинного законодавства. Враховуючи означені обставини, на переконання позивача, ним правомірно відображено вказані витрати на рахунку 93 «Витрати на збут», що свідчить про необґрунтованість висновку контролюючого органу про необхідність віднесення таких витрат до собівартості придбаного товару.
Щодо тверджень відповідача про реалізацію товару за ціною нижчою від вартості придбання та не реєстрації податкових накладних на відповідні різниці, позивач зазначив, що оскільки спірні господарські операції стосуються продажу товарів, базу оподаткування ПДВ необхідно визначати, ґрунтуючись на договірній вартості такої операції. Позивач пояснив, що ТОВ «Намато» є підприємством, яке засновано на приватному капіталі та при здійсненні господарської діяльності керується власними інтересами, спрямованими на погашення зобов`язань та отримання прибутку з безумовним урахуванням кон`юнктури діючих у відповідному періоді ринкових цін на товари/послуги. При укладанні договорів на постачання товарів позивач враховує отримані пропозиції покупців, а ціни варіюються в залежності від умов, строків поставки, умов реалізації, об`ємів, пакування тощо. В свою чергу, позивач наголошує на тому, що відповідачем не надано доказів реалізації ТОВ «Намато» товарів за цінами нижчими за звичайні, що свідчить про необґрунтованість висновків контролюючого органу у цій частині.
Щодо викладених в акті перевірки тверджень контролюючого органу про незастосування РРО та ненадання розрахункових документів при проведенні розрахунків у безготівковій формі в частині переказів від покупців за реалізований товар, здійснених небанківською фінансовою установою - надавачем платіжних послуг ТОВ «Новапей», позивач зазначив про відсутність у нього обов`язку застосовувати РРО/ПРРО та надавати відповідні розрахункові документи з огляду на те, що в межах спірних відносин ТОВ «Намато» не отримує кошти безпосередньо від покупця. Такі кошти перераховуються на рахунок позивача від фінансової компанії - ТОВ «Новапей» в порядку безготівкового розрахунку. При цьому, реалізація товару через мережу Інтернет не передбачає в собі чітко визначеного місця реалізації товару (послуги), а за місцем проведення розрахунку за товар позивач не отримує коштів. Оскільки розрахунки у готівковій формі безпосередньо позивачем не здійснюються, всі розрахунки проводяться із залученням фінансових компаній, а тому, на переконання позивача, відсутні підстави для застосування до нього штрафних санкцій за непроведення таких операцій через РРО/ПРРО.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.
Усною ухвалою суду від 16.10.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, ТОВ «Нова Пей» відмовлено у задоволенні клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що відносно позивача була проведена документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, валютного – за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування – за період з 10.11.2017 по 31.03.2025 та іншого законодавства за відповідний період, за результатами якої складено акт та винесено податкові повідомлення-рішення від 20.08.2025 №0769930707 та від 21.08.2025 №00776610702, №00776530702, №00776630702.
Відповідач пояснив, що перевіркою повноти декларування ТОВ «Намато» показників рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» встановлено їх заниження всього у сумі 5 334 511 грн за 2023 рік у зв`язку з включенням послуг по перевезенню вантажу до складу витрат на збут за 2023 рік, які включено до складу інших операційних витрат.
Також відповідач зазначив, що перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2018 по 31.03.2025 встановлено його заниження всього у сумі 960 212 грн за 2023 рік.
Відповідач зазначив про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ за спірний період у зв`язку з реалізацією деяких позицій за ціною нижче придбання на загальну суму 356 321 грн. Як наслідок, відповідач виснував, що позивачем протиправно не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на різницю між сумою придбання та сумою реалізації товарів нижче ціни придбання, у зв`язку з чим було застосовано штрафні санкції.
Також відповідач зазначив, що під час проведення перевірки встановлено здійснення безготівкових розрахунків у частині операцій з приймання коштів від покупців для їх переказу на розрахункових рахунок ТОВ «Намато», що створювалися небанківською фінансовою установою ТОВ «Новапей», що свідчить про наявність порушення, яке полягає у проведенні розрахунків у безготівковій формі в частині грошових переказів від покупців за реалізований товар, здійснених небанківською фінансовою установою – надавачем платіжних послуг ТОВ «Новапей» без застосування реєстратора розрахункових операцій та/або програмного реєстратора розрахункових операцій та без надання покупцям відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків) у паперовій та/або електронній формі.
Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Позивачем подано до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій зазначено, що відзив на позовну заяву не спростовує доводи та аргументи зазначені у позовній заяві.
Позивач наголосив на тому, що в межах спірних відносин сформував витрати у зв`язку з доставкою товарів (активів) з метою їх реалізацію кінцевому споживачу, без зберігання товару на власних складських приміщеннях, а тому витрати, пов`язані не з набуттям активів, а з їх вибуттям, оскільки стосувалися поставки товару на адреси складів покупців, що свідчить про правомірність відображення їх на рахунку 93 Витрати на збут (рядок 2180 Звіту про фінансовий результат Інші операційні витрати). Отже, на думку позивача, висновок податкового органу про необхідність віднесення вказаних витрат до собівартості придбаного товару не відповідає фактичним обставинам справи.
Щодо реалізації товарів за цінами нижчими вартості їх придбання, позивач наголосив на тому, що ним надано до перевірки усі первинні документи щодо придбання та реалізації товару, однак факт порушення податкового законодавства контролюючим органом встановлено без урахування таких документів. Позивач стверджує, що не вчинивши дії щодо співставлення ціни придбання з ціною реалізації по кожній окремо взятій операції, контролюючий орган достовірно не встановив значення заниження бази оподаткування ПДВ при реалізації продукції.
Також позивач повторно наголосив на відсутності у нього обов`язку застосовувати РРО/ПРРО та надавати відповідні розрахункові документи при проведенні розрахунків в безготівковій формі частини грошових переказів від покупців за реалізований товар, здійснених небанківською фінансовою установою - надавачем платіжних послуг ТОВ «Новапей» у спірному періоді з огляду на те, що при реалізації товарів ТОВ «Намато» не отримує безпосередньо коштів від споживача, а отримує такі кошти від фінансової компанії, розрахунки з якою для останнього є безготівковими. При цьому, реалізація товару через мережу Інтернет не передбачає в собі чітко визначеного місця реалізації товару (послуги), а за місцем проведення розрахунку за товар позивач не отримує коштів. Такі грошові кошти надходять ТОВ «Намато» в безготівковій формі від фінансових установ. Розрахунки у готівковій формі безпосередньо з ТОВ «Намато» не здійснюються, всі розрахунки проводяться із залученням фінансових компанії.
Позивачем подано до суду клопотання про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження. Представником відповідача на вказаному клопотанні зроблено напис про залишення його вирішення на розсуд суду.
Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Усною ухвалою суду від 16.04.2026, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
ТОВ «Намато» (ідентифікаційний код 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) зареєстровано як юридична особа та перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у м. Києві.
У період з 30.05.2025 по 10.07.2025 посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Намато», результати якої оформлені актом від 17.07.2025 №61223/Ж5/26-15-07-02-05-01/41725642 (далі по тексту також - акт перевірки).
Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Намато»:
- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток на суму 960 212 грн за 2023 рік;
- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України в частині заниження ПДВ на загальну суму 356 321 грн, у тому числі за березень 2019 року на 29 122 грн, за липень 2019 року на 34 408 грн, за серпень 2019 року на 20 231 грн, за жовтень 2019 року на 16 958 грн, за листопад 2019 року на 65 823 грн, за грудень 2019 року на 6 165 грн, за січень 2020 року на 3 825 грн, за лютий 2020 року на 8 134 грн, за квітень 20202 року на 15 577 грн, за червень 2020 року на 26 015 грн, за жовтень 2020 року на 14 673 грн, за грудень 2020 року на 29 360 грн, за травень 2021 року на 44 122 грн, за червень 2021 року на 36 553 грн, за липень 2021 року на 5 355 грн;
- пунктів 201.1, 201.3, абзацу 11 пункту 201.4, пунктів 201.8, 201.10 статті 201 ПК України в частині нездійснення реєстрації податкових накладних за січень - грудень 2019 року, січень - грудень 2020 року, січень - березень 2021 року;
- пункту 20.10 статті 201, пункту 89 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних за січень 2025 року;
- пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
На підставі акта перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:
- від 21.08.2025 №00776610702, яким за порушення пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 1 200 065,00 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на 960 212 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 240 053 грн;
- від 21.08.2025 №00776530702, яким за порушення 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 445 401,00 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на 356 321 грн та за штрафними санкціями на 89 080 грн;
- від 20.08.2025 №0769930707, яким за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до позивача застосовано штраф у сумі 71 832,99 грн;
- від 21.08.2025 №00776630702, яким за порушення пунктів 201.1, 201.3, абзацу 11 пункту 201.4, пунктів 201.8, 201.10 статті 201 ПК України до позивача застосовано штраф у сумі 54 034,00 грн.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цих податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі по тексту також - Закон №996).
Відповідно до статті 1 Закону №996 витрати - це зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (далі по тексту також - НП(С)БО №16).
Відповідно до пункту 5 НП(С)БО 16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Згідно з пунктом 6 НП(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Пунктом 7 НП(С)БО 16 визначено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
За приписами пункту 19 НП(С)БО 16 витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг):
витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції;
витрати на ремонт тари;
оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;
витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг);
витрати на передпродажну підготовку товарів;
витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;
витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов`язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);
витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;
витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;
витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства;
витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства;
інші витрати, пов`язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.
До складу витрат на збут у торговельних організаціях включаються витрати обігу, за винятком витрат, наведених у пунктах 18, 20 і 27 цього Національного положення (стандарту).
В акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти декларування ТОВ «Намато» показників рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» встановлено їх заниження всього у сумі 5 334 511 грн за 2023 рік.
До означених висновків відповідач дійшов, оскільки в ході перевірки встановлено, що ТОВ «Намато» придбавало послуги по перевезенню вантажу від постачальників-нерезидентів до пункту митного контролю, перелік яких міститься у додатку 12 до акта перевірки. В ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «Намато» придбавало послуги по перевезенню вантажу від постачальників-нерезидентів до пункту митного контролю, які відносяться до транспортно-заготівельних витрат.
За результатами аналізу наданих до перевірки облікових регістрів, а саме: аналізу рахунку 93 «Витрати на збут» за 2023 рік встановлено, що вищевказані послуги по перевезенню вантажу були включені до складу витрат на збут за 2023 рік, та здійснення наступної проводки: Дт 93 Кт 631 на суму 5 334 511 грн.
Таким чином, відповідач виснував, що ТОВ «Намато» сформовано показники транспортно-заготівельних витрат з використанням бухгалтерського рахунку 93 «Витрати на збут», які включено до складу інших операційних витрат за 2023 рік. В складі фінансового результату господарської діяльності відображено показники, які фактично не підтверджено документально. Крім того, встановлено невірне відображення бухгалтерських записів, що призвело до викривлення звітних показників та, відповідно, даних податкової звітності з податку на прибуток.
Відповідач в акті перевірки зазначив, що позивачем завищено показники у рядку 2180 «Інші операційні витрати» у сумі 5 334 511 грн за 2023 рік, що призвело до заниження податку на прибуток за 2023 рік на 960 212 грн.
В свою чергу, позивач пояснив, що в межах спірних відносин сформував витрати у зв`язку з доставкою товарів (активів) з метою їх реалізацію кінцевому споживачу, без зберігання товару на власних складських приміщеннях. Тобто адресами поставки товару були адреси кінцевих споживачів, а не адреса позивача, а тому спірні витрати пов`язані не з набуттям активів, а з їх вибуттям, оскільки стосувалися поставки товару на адреси складів покупців.
На підтвердження означених доводів позивачем долучено до матеріалів справи договори поставки та докази на підтвердження здійснення транспортування товару на виконання таких договорів.
Позивачем долучено до матеріалів справи повідомлення за формою 20-ОПП від 11.12.2017 про наявність офісного приміщення для здійснення господарської діяльності, від 04.11.2019, від 05.11.2019, від 29.10.2021 про наявність у нього офісного та складського приміщення для здійснення господарської діяльності, від 29.07.2021 про наявність транспортного засобу, від 06.07.2022 про наявність мостового крану.
Відповідно до договорів оренди від 01.02.2018 №01-02/02, від 31.12.2020 №01/01-2021, укладених між позивачем (орендар) та ТОВ «Блюз» (орендодавець) позивачу передано в оренду нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Бровари, вул. Красовського, 18А.
Також між означеними сторонами укладено додаткову угоду №1 від 01.11.2020 до договору оренди від 01.02.2018 №01-02/02.
Факт передачі означеного приміщення підтверджено актами приймання-передачі майна від 01.02.2018, від 01.11.2020, від 31.12.2020, від 31.12.2020, від 01.01.2021.
Також між позивачем (орендар) та ТОВ «Броварське ДБК» (орендодавець) укладено договір оренди приміщення від 18.10.2021 №6, за умовами якого позивачу передано в оренду частину нежитлового приміщення за адресою: м. Бровари, вул. Олега Онікієнко, 131.
Додатковими угодами від 18.10.2022, від 17.10.2023, від 01.04.2024 змінено строк дії договору оренди приміщення від 18.10.2021 №6 шляхом його пролонгації.
Факт передачі означеного приміщення підтверджено актами приймання-передачі нежитлового приміщення від 18.10.2021.
Додатковою угодою від 30.04.2024 сторонами погоджено добровільне розірвання договору, майно за яким повернуто актом від 30.04.2024.
Між позивачем (постачальник) та ПП «Ловекс-К» (покупець) укладено договір поставки товару від 04.01.2021 №291, за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити грошову вартість товару.
Найменування товару, його ціна, одиниці виміру товару, що підлягає поставці, а також його часткове співвідношення (асортимент тощо) визначено в товаросупровідних документах.
Відповідно до умов договору поставки від 13.04.2023 №675/1 ТОВ «Намато» (постачальник) зобов`язується передати ТОВ «Грін Куд» (покупець), а покупець - прийняти та оплатити металопродукцію на умовах, передбачених договором. Найменування, асортимент, кількість, ціна за одиницю товару вказується сторонами в рахунку-фактурі та специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору.
На підтвердження понесення позивачем витрат на транспортно-експедиційні послуги матеріали справи містять копії договорів-заявок про надання транспортно-експедиційних послуг, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), міжнародних автомобільних накладних, рахунків на оплату та платіжних інструкцій з відмітками банків про їх проведення, банківських виписок, актів надання транспортних послуг, податкових накладних.
Означені господарські операції відображені у бухгалтерському обліку позивача на рахунку 631, на підтвердження чого матеріали справи містять роздруківки з означених рахунків за спірних період.
У свою чергу, суд критично оцінює висновки відповідача, викладені в акті перевірки, щодо відсутності документального підтвердження відображення у складі фінансового результату господарської діяльності відповідних показників як такі, що не підтверджені документально та нормативно.
Суд зауважує, що обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що було проаналізовано усі подані документи і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувався орган пенсійного фонду при прийнятті такого рішення.
Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про прийняття негативного для особи рішення з огляду на наслідки, які це потягне.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття (постанова ВС від 02.04.2019 року (справа №822/1878/18).
З приводу зазначеного є сталою позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/18).
Проте, відповідач в порушення означених принципів без наведення жодного обґрунтування, виснував про відсутність документального підтвердження відображення у складі фінансового результату господарської діяльності відповідних показників у рядку 2180 «Інші операційні витрати» у сумі 5 334 511 грн за 2023 рік, що мало наслідком збільшення ТОВ «Намато» грошового зобов`язання з податку на прибуток спірним податковим повідомленням-рішенням від 21.08.2025 №00776610702.
За таких обставин витрати на транспортування пов`язані із реалізацією товару, а не з його придбанням.
Як було вказано раніше, відповідно до пункту 19 НП(С)БО 16 до витрат на збут відносяться, зокрема, витрати на транспортування продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з їх доставкою покупцю відповідно до умов договору поставки.
Судом встановлено, що за умовами господарських операцій позивача транспортування товару здійснювалося безпосередньо до покупців, при цьому адресами поставки були місця знаходження таких покупців, а не складські приміщення позивача. Відтак, відповідні витрати обумовлені саме виконанням зобов`язань з поставки товару, а не процесом його придбання чи формування первісної вартості.
З огляду на викладене, витрати на транспортування не мають ознак транспортно-заготівельних витрат у розумінні формування собівартості запасів, оскільки не пов`язані з доведенням товару до стану, придатного для використання або реалізації позивачем, а пов`язані із завершальною стадією господарської операції – реалізацією товару.
Отже, відображення позивачем таких витрат на рахунку 93 «Витрати на збут» відповідає економічному змісту господарських операцій, положенням облікової політики підприємства та вимогам НП(С)БО 16.
При цьому суд враховує, що контролюючим органом не наведено жодних належних доказів, які б свідчили про використання зазначених витрат у процесі придбання товару або їх безпосередній зв`язок із формуванням його собівартості.
Висновки контролюючого органу про необхідність включення таких витрат до собівартості товару ґрунтуються виключно на формальному підході до класифікації витрат та не враховують фактичні обставини здійснення господарських операцій.
Крім того, суд зазначає, що висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 26.01.2026 №26/01-2026 підтверджено, що у межах спірних відносин ТОВ «Намато» придбавало товари, що перевозились перевізниками, зазначеними в акті перевірки, з подальшої їх реалізацією та постачанням своїм покупцям без зберігання товару на власних складських приміщеннях. Тобто, у перевізних документах адресами поставки були адреси покупців, яким товари постачались безпосередньо зі складу постачальника, а не з місць зберігання ТОВ «Намато». Отже, витрати на перевезення товарів у сумі 5 334 511 грн, зазначені в акті перевірки, пов`язані не з придбанням товарів, а з їх реалізацією покупцям, а тому витрати на доставку товарів підлягають класифікації як витрати за збут відповідно до положень облікової політики ТОВ «Намато» та НП(С)БО 16. Відповідно, не підтверджується і висновок відповідача щодо заниження позивачем податку на прибуток у сумі 960 212 грн (5 334 511 грн * 18%).
Таким чином, враховуючи надані позивачем пояснення щодо відображення транспортних витрат у складі витрат на збут з долученням до матеріалів справи документального підтвердження, а також враховуючи висновок експерта з цього питання, суд вважає, що ТОВ «Намато» правомірно відобразило вказані витрати на рахунку 93 «Витрати на збут» (рядок 2180 Звіту про фінансовий результат «Інші операційні витрати»), що має наслідком відсутність підстав для донарахування ТОВ «Намато» податку на прибуток за 2023 рік на суму таких витрат 5 334 511 грн у розмірі 18 % (960 212 грн) та застосування штрафних санкцій податковим повідомленням-рішенням від 21.08.2025 №00776610702.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.08.2025 №00776610702 як таких, що підтверджені документально та нормативно.
При цьому, суд зауважує, що відповідач, заперечуючи проти долучення до матеріалів справи висновку експерта, зазначив про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про долучення такого висновку, процитувавши висновки акта перевірки.
Відповідно до частини першої статті 101 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (частина третя статті 101 КАС України).
Згідно з частинами шостою та сьомою статті 101 КАС України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Проведення експертизи на замовлення учасників справи врегульовано статтею 104 КАС України, частиною першою якої визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Частинами шостою та сьомою статті 101 КАС України передбачено, що у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має такі самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Відповідно до статті 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.
Суд зазначає, що наданий позивачем висновок експерта повністю відповідає вищевказаним процесуальним вимогам, зокрема, дослідження було проведено кваліфікованим фахівцем, попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У висновку зазначено, що його підготовлено для подання до суду відповідно до частини першої статті 104 КАС України.
Таким чином, у суду відсутні підстави не приймати вказаний висновок як доказ у справі, який додатково (у сукупності з іншими доказами) підтверджує неправомірність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки.
Щодо збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з ПДВ та застосування штрафних санкцій за відсутність зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, по передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
6) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України. відповідно до статті 186 цього Кодексу,
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку / небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності (підрядники та субпідрядники) можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Пунктом 188.1 статті 188 ПК України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; 
газу, який постачається для потреб населення;
електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Пунктом 189.1 статті 189 ПК України визначено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи вартості їх придбання.
Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку / небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про наявність у платника податків права на формування показників фінансової звітності виключно на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. У той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності. Проте, із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку. З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції. Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості. При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.01.2023 у справі №140/6978/20.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою статті 9 Закону № 996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
В акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2018 по 31.03.2025 встановлено його заниження на загальну суму 356 321 грн, оскільки під час проведення перевірки при аналізі карток бухгалтерського обліку 702 «Дохід від реалізації товару», 902 «Собівартість реалізованих товарів» при співставленні собівартості реалізованого товару та доходу від реалізації цих товарів встановлено реалізацію деяких позицій за ціною нижче придбання (більш детальна інформація наведена в додатках 13_1, 13_2, 13_3 до акта перевірки), а саме: за даними бухгалтерського обліку встановлено, що ТОВ «Намато» здійснило реалізацію товару нижче ціни придбання та встановлено заниження ПДВ на 356 321 грн.
Дослідивши додатки до акта перевірки у розрізі спірних відносин, судом встановлено, що додаток 3.1 на підтвердження реалізації товарів за ціною нижче придбання містить інформацію про дату, суму реалізації товару, суму придбання товару та суму заниження реалізації ТМЦ без посилань на досліджені під час перевірки первинні документи, які слугували підставою для таких висновків.
При цьому, акт перевірки не містить посилань на конкретні первинні документи (накладні, рахунки-фактури, акти приймання-передачі, видаткові та податкові накладні тощо), на підставі яких контролюючим органом зроблено висновок про заниження бази оподаткування. Відсутні також ідентифікуючі реквізити таких документів, що унеможливлює їх перевірку судом.
Контролюючим органом не здійснено індивідуалізований аналіз кожної операції: не наведено співставлення ціни придбання та ціни реалізації по конкретних поставках, не розкрито методологію розрахунку різниці, не враховано умови договорів (обсяги, строки, логістика, комерційні знижки), які безпосередньо впливають на формування ціни.
Додатки до акта перевірки містять узагальнені показники без прив`язки до первинних документів та без розкриття джерел інформації, що свідчить про те, що висновки контролюючого органу мають характер припущень і не відповідають критеріям доказів, визначеним статтями 73-77 КАС України.
Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за № 1300/27745 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі - Порядок № 727).
Згідно з нормами Розділу ІІ Порядку № 727 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 4 Розділу ІІІ вказаного Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:
викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;
викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;
у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;
у разі відмови посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;
у разі надання посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що незважаючи на те, що акт податкової перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, такий є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки. Текст акта перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення. Описова частина акта перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких приймають податкові повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акта перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.
Такий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.08.2024 у справі №560/12984/23.
Натомість, акт перевірки відповідача зазначеним вище вимогам не відповідає, оскільки не містить інформації про дослідження первинних документів на підтвердження придбання позивачем товару та його подальшої реалізації за нижчою ціною.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі №822/1571/17 зазначив, що при застосуванні пункту 188.1 статті 188 ПК України контролюючий орган має встановлювати перевищення ціни придбання над ціною постачання не узагальнено, а за кожною окремою операцією постачання товару.
У постанові від 22.04.2021 у справі №520/11812/18 Верховний Суд зазначив, що співставлення лише даних бухгалтерських рахунків без належного дослідження первинних документів не є достатнім для достовірного встановлення заниження бази оподаткування ПДВ.
Враховуючи означені обставини, суд констатує, що висновки відповідача у цій частині не відповідають критерію обґрунтованості.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
ЄСПЛ неодноразово зазначалось, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»). Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»).
В свою чергу, позивач, заперечуючи висновки контролюючого органу щодо реалізації деяких позицій за ціною нижче придбання, зазначив, що в ході проведення перевірки не враховано, що ТОВ «Намато» є підприємством, яке засноване на приватному капіталі та при здійсненні своєї господарської діяльності керується власними інтересами, спрямованими на погашення зобов`язань та отримання прибутку з безумовним урахуванням кон`юнктури діючих у відповідному періоді ринкових цін на товари/послуги. При укладанні договорів на постачання позивач враховує отримані пропозиції покупців, а ціни варіюються в залежності від умов оплати, строків поставки, умов реалізації, об`ємів, пакування тощо. Відповідно, ціни на товари позивачем формуються на ринкових умовах шляхом прямих переговорів з покупцями.
Позивач пояснив, що ключовими складовими ціни є: ринкова ціна на відповідний вид продукції, яка складається на дату проведення переговорів чи на дату підписання договору; умови поставки згідно Інкотермс, умови оплати; інші умови, які мають вплив на комерційну діяльність підприємства. Також головною діловою метою позивача є як отримання доходу, так і утримування позицій на ринках збуту, збереження персоналу, гідного рівня заробітної плати та існуючих виробничих потужностей. З метою збереження ринків збуту товарів та отримання прибутку у майбутньому, при визначенні ціни товарів та укладення договорів у періоді, що перевірявся, ТОВ «Намато» виходило з оцінки ситуації на відповідному ринку та інформації про такі товари та ціни, які склалися на ринку ідентичних товарів, з наявності розумних економічних, соціальних та інших причин (ділової мети) укладення угод купівлі-продажу.
При цьому, позивач наголосив, що контролюючим органом під час перевірки не наведено жодного доказу на підтвердження того, що ціни реалізації товарів ТОВ «Намато» є нижчими звичайних цін. В свою чергу, нормами ПК України не передбачена умова, при якій у разі відсутності інформації щодо звичайних цін на продукцію при визначенні бази оподаткування ПДВ продукції власного виробництва до уваги має братись собівартість такої продукції.
Позивачем долучено до матеріалів справи порівняльні таблиці ціни придбання та реалізації товару за 2019-2021 роки у розрізі інформації про суму реалізації товару, суму придбання товару, суму різниці (позитивної) з посиланням на первинні документи, на підставі яких було придбано товар та документів на підтвердження його реалізації.
На підтвердження відображеної в таблиці ціни придбання та реалізації товару за період з 15.01.2019 по 08.08.2019 інформації позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних, на підставі яких придбано товар та його реалізовано.
Крім того, суд зазначає, що в долученому до матеріалів справи висновку експерта зазначено, що методом зіставлення інформації, що міститься у спірних видаткових накладних, складених ТОВ «Намато» в адресу покупців, з видатковими накладними постачальників, відповідно до яких позивачем придбано такі товари, встановлено невідповідність даних додатків №13_1, 13_2, 13_1 щодо перевищення ціни придбання над ціною реалізації товарів ТОВ «Намато» даним первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку підприємства. Результати співставлення відображено у додатках 2, 3 та 4 цього висновку.
Таким чином, за результатами порівняння видаткових накладних, складених ТОВ «Намато» в адресу покупців за 2019, 2020, 2021 роки, зазначених у додатках №13_1, 13_2, 13_3 до акта перевірки, експерт дійшов висновку про непідтвердження висновків акта перевірки щодо реалізації позивачем товарів відповідно до цих видаткових накладних нижче вартості придбання.
Враховуючи викладене, з огляду на відсутність в акті перевірки жодних посилань на первинні документи/інформацію, яка слугувала підставою для висновків контролюючого органу про реалізацію позивачем товару за ціною нижчою придбання, пояснень позивача та висновків експерта про непідтвердження висновків акта перевірки у цій частині, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.08.2025 №00776530702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 445 401,00 грн, та, як наслідок, податкового повідомлення-рішення від 21.08.2025 №00776630702, яким позивачу нараховано штрафні санкції за відсутність зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних на операції з реалізації товарів за цінами нижчими придбання.
Щодо застосування до позивача штрафних санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням від 20.08.2025 №0769930707, суд зазначає таке.
Перевіркою встановлено, що розрахунки за реалізовані товари та послуги між ТОВ «Намато» та замовниками і покупцями здійснювались у безготівковій формі. Відповідно до договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, ТОВ «НоваПей», що здійснює свою діяльність на підставі ліцензії НБУ на надання фінансових платіжних послуг №21/770-рк від 28.04.2023, бере на себе обов`язки щодо надання ТОВ «Намато» (отримувач) отримувачу платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, в тому числі приймання платежів на користь отримувача, а отримувач зобов`язується сплатити винагороду за надані платіжною установою платіжні послуги відповідно до умов договору.
В перевіряємому періоді відповідно до наданих до перевірки банківських виписок, реєстрів переказів коштів встановлено здійснення безготівкових розрахунків у частині операцій з приймання коштів від покупців для їх переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «Намато», що створювалися небанківською фінансовою установою ТОВ «НоваПей» на загальну суму 49 780,73 грн згідно переліку.
Таким чином, перевіркою встановлено порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265, а саме: ТОВ «Намато» проведено розрахунки у безготівковій формі в частині грошових переказів від покупців за реалізований товар, здійснених небанківською фінансовою установою - надавачем платіжних послуг ТОВ «НоваПей» на суму 49 780,73 грн без застосування РРО та/або ПРРО та без надання покупцям відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків) у паперовій та/або електронній формі. За період, який перевіряється, порушення вчинено вперше без застосування РРО 09.01.2025 на суму 5 679,36 грн. наступні порушення вчинено при реалізації товарів (послуг) у період з 10.01.2025 по 25.03.2025 на суму 4 101,42 грн.
Тобто, спірним у цій частині є питання виникнення у позивача обов`язку застосування РРО/ПРРО при проведенні розрахунків у безготівковій формі в частині грошових переказів від покупців за реалізований товар, здійснених небанківською фінансовою установою - надавачем платіжних послуг ТОВ «НоваПей», на суму 49 780,73 грн.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995№ 265/95-ВР (далі по тексту також - Закон №265, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Абзацом дев`ятнадцятим статті 2 Закону №265 визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону №265 форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350 (далі по тексту також - Положення).
Пунктом 3 розділу І Положення визначено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за результатами проведеної перевірки ТОВ «Намато виснував про порушення податкового законодавства, а саме: проведення розрахунків у безготівковій формі в частині грошових переказів від покупців за реалізований товар, здійснених небанківською фінансовою установою - надавачем платіжних послуг ТОВ «НоваПей» на загальну суму 49 780,73 грн без застосування РРО/ПРРО та без надання покупцям відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків) у паперовій та/або електронній формі.
Згідно з абзацами 5, 6 статті 2 Закону №265 реєстратор розрахункових операцій - це пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для виконання платіжних операцій. До реєстраторів розрахункових операцій належать: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.
Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.
Отже, суб`єкти господарювання, які здійснюють приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця, зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
При цьому, місце проведення розрахунків - це місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.
Згідно з пунктами 12, 14 частини першої статті 9 Закону №265 реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (склади, місця зберігання товарів, оптова торгівля тощо); при здійсненні розрахунків за послуги у разі проведення таких розрахунків виключно за допомогою банківських систем дистанційного обслуговування та/або сервісів переказу коштів.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Намато» заявою від 14.02.2019 приєднався до договору про надання послуг з організації перевезення відправлень (Оператор – ТОВ «Нова пошта»).
За умовами публічного договору про надання послуг поштового зв`язку та послуг організації перевезення великогабаритних відправлень ТОВ «Нова пошта», керуючись статтями 633, 634 ЦК України пропонує необмеженому колу осіб отримати послуги поштового зв`язку відповідно до положень цього публічного договору.
Відповідно до пункту 3.1 означеного договору на умовах, передбачених цим договором та правилами оператор зобов`язується за плату надати користувачу послуги поштового зв`язку, а також інші додаткові послуги та сервіси, що пов`язані з наданням послуг поштового зв`язку, а користувач зобов`язується забезпечити їх прийняття за оплату.
Заявою від 28.03.2024 №4337741725642 позивач приєднався до умов договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, відповідно до якого ТОВ «НоваПей» (платіжна установа) бере на себе обов`язки щодо надання отримувачу платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, в тому числі приймання платежів на користь отримувача, а отримувач зобов`язується сплатити винагороду за надані платіжною установою платіжні послуги відповідно до умов договору.
Сторони підтверджують, що платіжна установа не є учасником операції з купівлі-продажу товарів/послуг/робіт правочину, укладеного між платником та отримувачем, не здійснює продаж товарів, робіт або послуг, які надаються (продаються) отримувачами.
На підтвердження факту здійснення господарських операцій з продажу товарів кінцевим споживачам, оплата за які здійснювалась в рамках договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку з ТОВ «НоваПей», позивачем долучено до матеріалів справи копії рахунків на оплату, видаткових накладних, податкових накладних з доказами їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, інформаційних повідомлень про зарахування коштів на рахунок позивача платником ТОВ «НоваПей».
При цьому, відповідачем не оспорюється, що юридична особа, яка залучена позивачем для надання послуг з переказу коштів, у періоді, що перевірявся, була належним чином зареєстрованою фінансовою компанією, яка володіла ліцензією на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків та ліцензією на надання фінансових платіжних послуг.
Наведене дає підстави вважати, що позивач реалізує товари, зокрема, через мережу Інтернет: покупець оформлює замовлення онлайн, після чого товар доставляється перевізниками до пунктів видачі (у тому числі у відділення «Нової пошти»), де покупець його отримує та сплачує вартість перевезення перевізнику, а вартість товару – фінансовому посереднику, який, у свою чергу, отримавши кошти, перераховує їх у безготівковій формі на банківський рахунок ТОВ «Намато» відповідно до укладеного договору.
З наведеного вбачається, що при реалізації товарів через мережу Інтернет (торговельні інтернет-майданчики, тощо) позивач не отримує безпосередньо коштів від споживача, а отримує такі кошти від фінансової компанії, розрахунки з якою для ТОВ «Намато» є безготівковими.
При цьому, реалізація товару через мережу Інтернет не передбачає в собі чітко визначеного місця реалізації товару (послуги), а за місцем проведення розрахунку за товар позивач не отримує коштів. Такі грошові кошти надходять ТОВ «Намато» в безготівковій формі від фінансових установ.
В свою чергу, розрахунки у готівковій формі безпосередньо з позивачем не здійснюються, оскільки всі розрахунки проводяться із залученням фінансових компанії.
Суд зазначає, що загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури визначає Закон України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021 року №1591-IX (далі по тексту також - Закон №1591-IX).
Приписами пункту 53 частини першої статті 1 Закону №1591-IX переказ коштів без відкриття рахунку - це платіжна послуга, що надається платнику з метою переказу коштів у готівковій чи безготівковій формі отримувачу або надавачу платіжних послуг, який діє від імені отримувача, під час якої надавач цієї послуги не використовує відкритий у нього рахунок платника та/або отримувача.
Відповідно до пунктів 56, 57 частини першої статті 1 Закону №1591-IX платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.
Платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.
Положеннями частини другої статті 41 Закону №1591-IX визначено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 
1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 
2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 
3) надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 
4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 
5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 
6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи.
Згідно з пунктом 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 (далі по тексту також - Положення №148), готівкові розрахунки - платежі готівкою суб`єктів господарювання і фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов`язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.
Пунктом 10 Положення №148 визначено, що розрахунки суб`єктів господарювання та фізичних осіб у разі їх здійснення готівкою без відкриття поточного рахунку шляхом унесення готівки до банків або небанківських фінансових установ, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, для подальшого її переказу на рахунки інших суб`єктів господарювання або фізичних осіб для платників коштів є готівковими, а для отримувачів коштів безготівковими.
Аналіз наведених правових норма свідчить про те, що якщо споживач (клієнт) замовив товар на веб-сайті продавця (в інтернет-магазині) і не здійснював передоплату, а доставку товару здійснила служба доставки на підставі договору про передачу такій службі товару для доставки покупцю, то реєстратор розрахункових операцій застосовує служба доставки, безпосередньо при передачі товару покупцю та отримання оплати від нього (в тому числі із застосування сервісів переказу коштів).
В такому випадку, дії продавця товару не матимуть ознак розрахункової операції, оскільки, в момент придбання товару оплату проведено у відділені служби кур`єрської доставки або поштовому відділені чи в іншому місці доставки.
Крім того, суд зазначає, що отримавши замовлення через мережу Інтернет без здійснення покупцем передоплати, на стадії передачі товару службі доставки продавець не може безперечно знати, що покупець гарантовано придбає товар та відповідно здійснить переказ коштів. Тобто, на стадії відправки товару продавцем господарська операція фактично не є завершеною і він не може контролювати ані саму подію завершення, ані момент здійснення такої операції.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства, сама суть проведення розрахункових операцій через РРО/ПРРО та видачі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків) при розрахунках із суб`єктами господарювання у готівковій формі чи за допомогою банківських карток полягає у тому, щоб суб`єкт господарювання вів прозорий та відкритий облік господарської діяльності, показував усі доходи та не приховував будь-яких доходів, які не обліковуються, внаслідок чого до державного бюджету у повному обсязі надходитимуть податки.
В межах цих правовідносин позивач здійснюючи свою діяльність відповідно до вимог чинного законодавства, отримував грошові кошти у безготівковій формі від ТОВ «НоваПей», не приховуючи будь-якого доходу, а під час проведення перевірки фіскальним органом не було виявлено будь-яких порушень щодо невідповідності реального обсягу здійснених господарських операцій наявній документації щодо діяльності позивача.
Враховуючи те, що при реалізації товарів (послуг) через Інтернет позивач не отримує безпосередньо коштів від споживача, а отримує такі кошти від фінансової компанії, розрахунки з якою є безготівковими, суд дійшов висновку, що на ці операції не розповсюджується обов`язок щодо застосування РРО/ПРРО, що має наслідком відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням від 20.08.2025 №0769930707.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 26 573,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 02.09.2025 №4973 та від 09.09.2025 №5117.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 26 573,00 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС у м. Києві.
Крім того, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Згідно з частинами пятою-восьмою статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).
У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом встановлено, що 08.01.2026 між позивачем та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір №08/01-2026 про надання послуг з проведення економічної експертизи, на виконання якого і було підготовлено висновок експерта від 26.01.2026 №26/01-2026.
Вартість послуг з проведення експертиза складає 68533,50 грн., що підтверджується рахунком-фактурою від 08.01.2026 №08/01-2026.
Підписаним між сторонами актом приймання-передачі від 26.01.2026 №26/01-2026 підтверджується приймання позивачем, як замовником, послуг з проведення експертного дослідження вартістю 68533,50 грн.
Вартість послуг з проведення експертизи у розмірі 68533,50 грн була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 08.01.2026 №77.
Відповідачем не подані заперечення щодо співмірності вартості проведеного експертного дослідження, внаслідок чого у суду відсутні підстави для самостійної оцінки даної обставини.
Отже, вартість проведеної експертизи також підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС у м. Києві, а загальна сума судових витрат становить 95106,50 грн (26 573,00 грн + 68533,50 грн).
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві 20.08.2025 №0769930707 та від 21.08.2025 №00776610702, №00776530702, №00776630702.
3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Намато» (ідентифікаційний код 41725642, місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Куренівська, 18, оф. 300) судові витрати у розмірі 95106,50 грн (дев`яносто п`ять тисяч сто шість грн 50 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.