Справа № 191/1811/25
Провадження № 2/191/799/25 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2026 року  м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря – Яришевої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
15.04.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов АТ «Ідея Банк», направлений через засоби поштового зв`язку 13.03.2025 року, до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимоги у якому обґрунтовано тим, що 25.06.2019 року, згідно з Умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, текст якого розміщено на інтернет-сторінці, між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду №С-400-011405-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. 
Також, укладаючи Кредитний договір сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний (п. 4).
Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого Кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу.
Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 30000 грн. Враховуючи, що зобов`язання банку щодо встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличними та безризиковими, визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого Угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень.
Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку (додається).
Станом на дату подання цієї заяви відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду.
Останній платіж/зарахування здійснено (поповнено поточний рахунок) 19.09.2024 року. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 03.03.2025 року, згідно розрахунку заборгованості становить: 88580 грн 95 коп., яка складається з: простроченого боргу – 30000 грн 00 коп.; прострочених процентів – 585805 грн 95 коп. 
Зазначену суму заборгованості АТ «Ідея Банк» просить стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати.
Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 35).
В судове засідання представник позивача Заставна О.В. не з`явилася, але в позовній заяві вказала про підтримання заявлених вимог, розгляд справи без її участі.
Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розгляд справи здійснено в порядку заочного розгляду, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, зазначає наступне.
Під час розгляду справи є встановленим, що 25 червня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Угоду №С-400-011405-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. 
Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків – НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого Кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу.
Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 30000 грн.
Про отримання і використання ОСОБА_1 кредитних коштів свідчить долучена позивачем до матеріалів справи виписка по рахунку клієнта за період з 04.07.2016 року по 03.03.2025 року, що містить відомості про отримання позичальником кредиту та здійснені ним платежі в рахунок погашення кредиту (а.с.17-21).
За розрахунком банку, внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованості перед банком, яка станом на 03.03.2025 року склала 88580 грн 95 коп., яка складається з: простроченого боргу – 30000 грн 00 коп.; прострочених процентів – 585805 грн 95 коп.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає погашати заборгованість по кредитному договору, то вказана заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 30000 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Водночас, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 58580 грн 95 коп., суд дійшов такого висновку.
Пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
За правилами ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту.
Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим, а кредитор, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору кредиту на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Так, процентна ставка за кредитним договором становить 24% річних. Але, в Угоді №С-400-011405-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 25.06.2019 року, підписаній сторонами, вказано, що реальна процентна ставка складає 127,60%.
Суд вважає, що нарахування такого високого розміру процентів порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч.3 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.
З огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання.
Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення процентів, суд, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити суму відсотків до 30000,00 грн, який на переконання суду, буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватниму розрізі конкретних правовідносин.
З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість, утворену в результаті невиконання кредитних умов за угодою №С-400-011405-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, в сумі 60000,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 30000,00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 30000,00 грн.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати належить стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,76-82,89,141,212,263,265,274 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Старовишневецьке Синельниківського району Дніпропетровської області, паспорт громадянина України Серії НОМЕР_3 , виданий 18.06.2004 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819), заборгованість, станом на 03.03.2025 року, за кредитним договором від 25 червня 2019 року, у сумі 60000 (шістдесят тисяч) грн 00 коп., яка складається із: прострочений борг – 30000 грн 00 коп.; прострочені проценти – 30000 грн 00 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Старовишневецьке Синельниківського району Дніпропетровської області, паспорт громадянина України Серії НОМЕР_3 , виданий 18.06.2004 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819), судовий збір у сумі 2051 (дві тисячі п`ятдесят одна) грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя	  	А.  В.  Твердохліб