Справа № 521/19745/25
Номер провадження № 2/521/1512/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді: Шевчук Н.О.,
секретаря судового засідання: Жекової А.О.
за участю учасників справи:
від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» – не з`явився;
від ОСОБА_1 – не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС" (07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ЄДРПОУ:43657029) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви.
У листопаді 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Хаджибейського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2888152 від 09.11.2019 року у загальному розмірі 33280 грн., а також про стягнення витрат зі сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 09.11.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №2888152, за яким, кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України гривні, шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок позичальника не пізніше кінця робочого дня кредитодавця наступного за днем підписання договору.
За доводами представника позивача, відповідач уклав кредитний договір №2896835 від 09.11.2019 року із ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та отримав кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000 грн.
В подальшому, як вказано позивачем, 10.06.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № АК-10/06/2025, а 07.07.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» був укладений Договір факторингу № ДФ-07072025.
Позивач вважає, що відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання ані перед фактором, ані перед первісним кредитором, внаслідок чого у нього сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» становить 33280 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн.; заборгованість за відсотками - 28280 грн.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Після надходження справи, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 24.11.2025 року у справі №521/19745/25 було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.
21.01.2026 року через канцелярію до Хаджибейського районного суду міста Одеси від відповідача у даній справі надійшов відзив на позов (вх. №3835), у якому відповідач просить суд: застосувати строк позовної давності; відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи.
Зокрема, за доводами відзиву на позов відповідач вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання ним кредитних коштів, оригіналу кредитного договору, належних доказів переходу права вимоги, доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором.
В подальшому, вказаний вище відзив на позовну заяву відповідачем до суду було скеровано через підсистему «Електронний Суд».
Окрім цього, як встановлено судом, у доповненнях до відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив про незаконність нарахування процентів за користування кредитними коштами, зауважив про обмеження відповідальності споживача відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування»; а також щодо витрат на правничу допомогу позивача звернув увагу суду на неспівмірність таких витрат зі складністю справи. Доповнення до відзиву судом долучено до матеріалів цивільної справи.
18.02.2026 року об 15 год. 35 хв. до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника позивача через підсистему «Електронний Суд» надійшли додаткові пояснення у справі (вх. №10977), у яких позивач просить суд: задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» про стягнення заборгованості у повному обсязі; поновити позивачу пропущений процесуальний строк для подання до суду клопотання про витребування доказів; витребувати від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» а саме: інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) карткового рахунку № НОМЕР_2 відкритого у банку станом на 09.11.2019 року; виписку по рахунку за номером картки № НОМЕР_2 в період з 09.11.2019 року по 12.11.2019 року. Письмові пояснення судом долучено до матеріалів справи.
Зокрема, за доводами письмових пояснень, позивач, посилаючись на те, що відповідач визнає факт укладення між ним та первісним кредитором кредитного договору, вказав, що на обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем до суду надано документи щодо надання кредитних коштів позичальнику, а саме: кредитний договір, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2888152 від 09.11.2019 року та довідку від ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 03.11.2024 року якою підтверджено проведення платежу на рахунок позичальника.
Щодо нарахування процентів за кредитним договором позивач, посилаючись на умови укладеного між первісним кредитором та позичальником кредитного договору, вказав, що ним обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та безперечними, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.
Окрім наведеного, позивач послався на підставність відступлення йому прав вимоги за кредитним договором, а також на те, що згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору.…неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі...», наявність заборгованості не звільняє відповідача від виконання грошового зобов`язання належним чином.
Щодо заявленого відповідачем пропуску строку позовної давності позивач вказав, що така заява відповідача не є обґрунтованою, з огляду на що у її задоволенні слід відмовити.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовних вимог, представник позивача підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу за його відсутності, що судом розглянуте та задоволене.
Відповідач ОСОБА_1 також не з`явився в судове засідання, 09.03.2026 року через канцелярію суду скерував заяву про розгляд справи без його участі, позовній вимоги визнав частково.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Разом з тим, розглянувши клопотання представника позивача про поновлення строку для подання клопотання про витребування у даній справі письмових доказів, а також про витребування таких доказів, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. 
Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. 
Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Водночас, як встановлено судом у даній справі, позивачем не дотримано вимог ст. 83 ЦПК України під час звернення до суду із клопотанням про витребування доказів судом, а саме, не визначено неможливість подання такого клопотання у встановлений ЦПК строк з причин, що не залежали від позивача, а і не вказано обґрунтованих причин пропуску такого строку та вжиті позивачем заходи на отримання таких доказів самостійно.
Відтак, враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні клопотання позивача про поновлення процесуальних строків та витребування доказів слід відмовити.
Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з відмовою в іншій частині, враховуючи таке.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що 09.11.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №2888152.
Згідно з п. 1.2. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України гривні.
Відповідно до п. 1.3. - сума кредиту 5000 грн.
Відповідно до п.1.4. кредит надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3. цього Договору, в безготівковій формі шляхом перерахування на Картковий рахунок Позичальника.
Відповідно до п.1.7. нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку:
1.7.1. У випадку використання Кредиту (п. 2.20. Правил) менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, включаючи Дострокове виконання Зобов`язань (п. 2.12. Правил), Позичальник сплачує фіксовану суму Процентів за користування кредитом, яка складає 7,65% від визначеної в п. 1.3. цього Договору суми кредиту.
1.7.2. У випадку використання Позичальником Лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту (п. 1.3. Договору) та сплати Процентів за користування кредитом протягом 18 календарних днів з 09.11.2019 року до 27.11.2019 року (включно) (Базовий період - п. 2.4. Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,53% (Акційна ставка (п. 2.1. Правил) або Ставка за програмою лояльності (п. 2.34. Правил)). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні Лояльних (покращених) умов кредитування складає 6 377 грн., у тому числі Основна сума кредиту 5 000 грн., Проценти за користування кредитом 1 377 грн.
1.7.3. При використанні Позичальником Загальних умов кредитування процентні ставки складають: - в Базовий період з 09.11.2019 року до 27.11.2019 року (включно) - 1,70 % за один день користування Кредитом (Базова процентна ставка - п. 2.3. Правил); - в Спеціальний період (п. 2.40. Правил) з 28.11.2019 року до 25.05.2020 року (включно) — 3 % за один день користування Кредитом (Спеціальна процентна ставка - п. 2.34. Правил). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні Загальних умов кредитування складає 6 535,40 грн.
1.7.4. Використання Базової процентної ставки у Базовому періоді, нарахування процентів у Спеціальному періоді за Спеціальною процентною ставкою є правом Кредитодавця. Кредитодавець без погодження з Позичальником може на свій розсуд зменшити нарахування встановлених Договором Процентів за користування кредитом
Відповідно до п.3.1. сторони погодили, що Строк дії Договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з Дати укладення Договору (п.2.9. Правил) 09.11.2019 року до Кінцевої дати виконання Договору 25.05.2020 року (включно). Закінчення Строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі сплати Заборгованості, яке мало місце під час дії Договору. Якщо Позичальник виконає Зобов`язання/сплатить Заборгованість за Договором до Кінцевої дати виконання Договору, Договір припиняє дію у Дату повернення/погашення кредиту (п. 2.8. Правил).
Відповідно до п.3.2. датою укладення Договору є дата підписання Договору (акцептування Позичальником Оферти (п. 2.30. Правил Кредитодавця) та надання Кредиту Позичальнику.
Відповідно до п.3.3. припинення або розірвання Договору здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Договір підписано одноразовим ідентифікатором PS2888152, який був відправлений на номер + 380965246143.
Згідно Додатку № 1 до Договору про надання кредиту №2888152 від 09.11.2019 року між сторонами погоджено графік платежів.
Згідно довідки, наданою ТОВ ФК «Елаєнс» підтвердженно, що платежі успішно проведені в системі та 09.11.2019 року на картку № НОМЕР_2 перераховано грошові кошти у сумі 5000 грн. 
Згідно розрахунку заборованості за Договором про надання кредиту №2888152 від 09.11.2019 року, наданого ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» загальна заборгованість ОСОБА_1 становм на 06.06.2025 року складає 33280 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн; заборгованість за відсотками становить 28280 грн.
10.06.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу № АК-10/06/2025, відповідно до якого ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2888152 від 09.11.2019 року на суму 33280 грн., що підтверджується витягом з реєстру боржників від 10.06.2025 року.
07.07.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» був укладений Договір факторингу № ДФ-07072025, відповідно до якого ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2888152 від 09.11.2019 року на суму 33280 грн., що підтверджується витягом з реєстру боржників від 07.07.2025 року.
10.07.2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» направило відповідачу вимогу-повідомлення про обов`язок погашення заборгованості за Договором про надання кредиту №2888152 від 09.11.2019 року у загальному розмірі 33280 грн., яка останнім залишена поза увагою.
Доказів погашення заборгованості ані перед первісним кредитодавцем, ані перед позивачем, з боку відповідача матеріали справи не містять.
Окрім наведеного, у матеріалах справи на підтвердження наданих адвокатом послуг наявні Договір про надання правничої допомоги №43657029 від 01.07.2025 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» та адвокатом Лівак Іванною Миколаївною, Додаткова угода № 2888152 від 30.09.2025 року до Договору про надання правничої допомоги №43657029 від 01.07.2025 року, акт №2888152 від 30.09.2025 року про підтвердження факту надання правничої допомоги, де сума послуг складає 6000 грн.
Також, інших письмових доказів стосовно спірних правовідносин, які виникли між сторонами, матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім суми заборгованості за кредитним договором.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 ст. 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Судом у даній справі встановлено та не заперечується, зокрема, відповідачем, що 09.11.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №2888152. Сума кредиту становила 5000 грн.
У п. 3.1. договору встановлений термін (дата) повернення кредиту 25.05.2020 року. У цей строк відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний був повернути ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» грошові кошти в сумі 5 000 грн. та сплатити проценти за користування кредитом.
В подальшому, як встановлено судом, за договорами про відступлення права вимоги, право вимоги до відповідача перейшло до позивача у даній справі 07.07.2025 року, оскільки між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» був укладений договір факторингу № ДФ-07072025, відповідно до якого ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2888152 від 09.11.2019 року на суму 33280 грн., що підтверджується витягом з реєстру боржників від 07.07.2025 року.
Також, судом встановлено, та не заперечується відповідачем у справі, що на його рахунок первісним кредитором було перераховано 5000 грн. кредитних коштів, які відповідач мав повернути останньому до 25.05.2020 року включно, проте цього не зробив, внаслідок чого, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Таким чином, судом у даній справі встановлено, що відповідач не виконував взятих на нього зобов`язань щодо повернення тіла кредиту відповідно до умов кредитного договору, з огляду на що, позовна вимога ТОВ «ФК Солвентіс» про стягнення тіла кредиту у розмірі 5000 грн. є обґрунтованою та такою, що потребує задоволення у повному обсязі.
Щодо вимог позивача про стягнення нарахованих процентів за користування кредитом відповідачем, суд зазначає таке.
У даному разі, розлянувши питання нарахованих відсотків за користування кредитом, суд вважає, що розмір процентів, які просить стягнути позивач з відповідача- 28280 грн., не є співмірним тілу кредита – 5000 грн., суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами.
Так, у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23, зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 613 ЦК України).
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч. 1, 2, 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
З огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 7.10.2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 12.02.2025 рокуу справі № 679/1103/23 зазначено, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів ОСОБА_1 щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
З огляду на зазначене, та те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за кредитним договором №2888152 від 09.11.2019 року по процентам у розмірі 28280 грн. не є співрозмірною розміру кредиту - 5000 грн., є непропорційно великою сумою відсотків, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до 10 000 грн.
Відтак, у даному разі, суд, оцінивши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, вважає вимоги позивача частково обґрунтованими, з огляду на що, його позовні вимоги поребують часткового задоволення, з відмовою в іншій частині.
Щодо заявленої відповідачем вимоги про застосування у даному випадку строку позовної давності, суд зазначає, що така заява не потребує задоволення, враховуючи таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).
У даному разі судом встановлено, що у період з 02.04.2020 року по 03.09.2025 року строк позовної давності у спірних правовідносинах було перервано у зв`язку із оголошенням в Україні карантину та в подальшому воєнного стану, який неодноразово продовжувався Указами Президента, а тому, враховуючи наведене, суд виснує про відсутність підстав застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, який до подання позивачем позову до суду не сплив.
Щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до таких висновків.
Положеннями ст. 59 Конституції України унормовано, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» здійснювала адвокат Лівак Іванна Миколаївна згідно Договору про надання правничої допомоги №43657029 від 01.07.2025 року, та відповідно до акту №2888152 від 30.09.2025 року про підтвердження факту надання правничої допомоги, сума послуг склала 6000 грн.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, у даному разі, враховуючи те, що позов судом задоволено частково, на користь позивача з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2704 грн. 20 коп.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір під час подання позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1091 грн. 78 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 530, 611, 612, 625-627, 1054-1055 ЦК України, ст. 2, 5, 10, 12, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси
ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС" (07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ЄДРПОУ:43657029) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС" (07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ЄДРПОУ:43657029) заборгованість за кредитним договором №2888152 від 09.11.2019 року у загальному розмірі 15000 грн., судовий збір у розмірі 1091 грн. 78 коп., витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2704 грн. 20 коп.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС" (07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ЄДРПОУ:43657029) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 18280 грн. – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 09.03.2026 року. 
Повні відомості про учасників справи згідно із п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС" (07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ЄДРПОУ:43657029).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Суддя Н.О. Шевчук