ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Львів	справа № 380/7469/25	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» (позивач/ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської митниці (відповідач/митниця), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 14 січня 2025 року № UA209000/2025/100012/2;
- присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 6969,73 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що прийняте Львівською митницею рішення про коригування митної вартості товарів від 14 січня 2025 року № UA209000/2025/100012/2 (далі – також спірне/оскаржуване рішення) є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивач у повному обсязі здійснив оплату партії імпортованих товарів відповідно до умов контракту та надав митниці всі документи, передбачені статтею 53 Митного кодексу України (далі – МК України), які містять об`єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню та підтверджують заявлену митну вартість саме за ціною інвойсу, що є невід`ємною частиною контракту, на підставі якого імпортується товар. Транспортні витрати також були оплачені позивачем, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями та витягами з виписок. Наявність у митниці інформації про те, що подібні товари у попередні періоди розмитнювалися за вартістю більшою, ніж та, що задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та визначення її за другорядними методами. Вказані митним органом у спірному рішенні розбіжності не є тими розбіжностями, які впливають на числові значення складових митної вартості товарів за ціною договору (контракту). Спірне рішення не містить інформації про те, які саме складові митної вартості були відсутні чи не підтверджені позивачем. Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах без роз`яснення, у чому саме такі розбіжності полягають, який їх вплив на митну вартість оцінюваних товарів і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. 
З огляду на наведене адміністративний позов просить задовольнити повністю.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 28 квітня 2025 року. Відповідач проти позову заперечує повністю з тих же підстав, які зазначені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, а саме: декларантом за ЕМД заявлено контракт з виробником, товаросупровідні документи не містять відомостей про виробника товару та торгівельну марку; у наданих до митного оформлення CMR від 08 січня 2025 року б/н не зазначено жодного документа, що стосується поставки партії імпортованого товару, що унеможливлює зіставити його з партією товару; у графі 44 МД під кодом 4301 заявлений договір перевезення від 18 січня 2024 року № 18-01-24-М з буквою m, проте договір не підкріплений до цієї МД та жодного разу не подавався; у графах 16 та 23 CMR зазначено, що перевізником товару є компанія PE Martyniuk Pavlo та PE-D-Trans, однак до митного оформлення декларантом надано рахунки про транспортні витрати від 09 січня 2025 року № 26 та № 27, згідно з якими виконавцем по доставці товару є ТОВ «АТСФ», будь-який договір доручення чи інший посередницький договір між вищезазначеними суб`єктами декларантом митному органу не надавався, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення, а, відповідно, числового значення рівня митної вартості товарів; рахунки на оплату транспортно-експедиторських послуг містять пункт витрат транспортно-експедиційні послуги на території України, однак відповідні витрати щодо транспортно-експедиційних послуг поза територією України в рахунках відсутні, з чого можна зробити висновок, що відповідна сума стосується послуг на всьому маршруті переміщення вантажу; у страховому документі б/н від 09 жовтня 2025 року зазначено дату початку страхування 09 жовтня 2024 року та дату закінчення страхування 28 листопада 2024 року, за даними сайту Searates.com товар був завантажений на судно 30 вересня 2024 року та прибув в порт призначення 30 грудня 2024 року, цей страховий документ містить відомості про тип перевезення, а саме морським та автомобільним транспортом, відсутні відомості щодо страхування вантажу на всьому шляху, яким слідував товар; декларантом надана заявка від 09 січня 2025 року № 2609 про надання транспортних послуг як додаток № 1 до договору від 18 січня 2024 року № 18-01-24-М, водночас згідно з Searates.com товар був завантажений на судно 30 вересня 2024 року, коносамент від 09 жовтня 2024 року № ZM24100052A, експортна митна декларація № 422720240001032817 датована 06 жовтня 2024 року, у той час як заявка, яка включає вартість послуги по морському перевезенню вантажу, складена 09 січня 2025 року, тобто, на 3 місяці пізніше після завантаження товарів та фактично після надання послуги, що може свідчити про недостовірність числових значень транспортних витрат, зазначених в заявці та рахунку; у коносаменті від 09 жовтня 2024 року № ZM24100052A в лівому нижньому кутку зазначено номер документа, який до митного оформлення не подавався. 
Спростовуючи позов, відповідач зазначає також, що обов`язок доведення заявленої у митній декларації митної вартості лежить на декларантові. Водночас для підтвердження заявленої митної вартості декларант зобов`язаний подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Отже, документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані позивачем не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню. 
Відповідач відзначає, що для визначення митної вартості митниця використала резервний метод визначення митної вартості. Відповідно до тлумачної примітки до статті 7 Угоди про застосування статті VII ГАТТ методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 7, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7. Тож, обираючи джерело інформації для визначення митної вартості за резервним методом, митниця керувалася статтею 64 МК України та враховувала вимоги статей 58 - 61 МК України, зокрема в частині меншої з двох альтернативних вартостей, часу імпорту, характеристик товарів тощо.
З огляду на наведене у задоволенні позову просить відмовити повністю.
На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач 07 травня 2025 року подав відповідь на відзив, у якій вказує, що відповідач належно не обґрунтував ні у спірних рішеннях, ні у відзиві на позов причини, з яких митна вартість не може бути підтверджена на підставі документів, наданих декларантом разом із митними деклараціями. У відзиві на позовну заяву відсутні заперечення щодо використаних митницею як джерело інформації митних декларацій та обізнаність митного органу про митне оформлення ідентичних товарів саме за ціною договору. Саме лише зазначення у рішеннях про коригування митної вартості товарів реквізитів раніше оформлених митних декларацій з вищим рівнем митної вартості товарів не може вважатись належним підтвердженням обґрунтованості коригування митної вартості.
Також позивач подав до суду клопотання від 25 квітня 2025 року, яким на виконання вимог ухвали судді від 18 квітня 2025 року долучив до матеріалів справи перекладені на державну мову товаросупровідні документи, складені іноземною мовою, що були подані до митного оформлення разом з відповідною митною декларацією.
Надалі позивач подав до суду заяву від 05 травня 2025 року про приєднання до матеріалів справи доказів, що підтверджують його витрати, пов`язані із підготовкою до розгляду справи, в якій просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» суму сплачених витрат, пов`язаних із підготовкою до розгляду справи, в сумі 5266,32 грн. 
Відповідач, своєю чергою, подав до суду клопотання від 08 травня 2025 року про зменшення витрат на оплату судових витрат, у якому зазначає, що витрати на переклад документів без залучення перекладача судом не вважаються витратами, пов`язаними з розглядом справи, тож не підлягають розподілу. Підстави для стягнення витрат, пов`язаних із користуванням послуг перекладача, відсутні, оскільки стаття 254 МК України передбачає обов`язок декларанта подавати до митного оформлення разом з оригіналами документів, складених іноземною мовою, також і їх належно засвідчений переклад, крім того, відповідач наголошує, що залучення перекладача у процесі судового розгляду цієї справи судом не вирішувалося. Просить суд відмовити ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» у стягненні витрат за переклади документів. 
14 листопада 2025 року позивач подав до суду письмові пояснення, в яких вказує, що витрати на залучення перекладача підлягають відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що підтверджено судом апеляційної інстанції у постанові від 29 вересня 2025 року у справі № 380/24943/24 за участі ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ».
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 18 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано позивачу подати до суду переклад державною мовою тих товаросупровідних документів, які складені іноземною мовою; витребувано у відповідача належно засвідчену копію митної декларації, яка слугувала джерелом інформації для коригування митної вартості у спірному рішенні.
Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» (код ЄДРПОУ 34763972) зареєстроване як юридична особа. Основним видом економічної діяльності товариства є: 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (основний).
18 липня 2024 року між ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» (Покупець) та SHANDONG FIBERGLASS GROUP CORP. (Китай) (Продавець) укладено Контракт № 36, відповідно до якого Продавець зобов`язується поставляти, а Покупець - приймати та оплачувати на умовах цього Контракту товари в асортименті та в кількостях, зазначених в Інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту.
Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) від 30 вересня 2024 року № SDFE3240906-1 Продавець зобов`язувався поставити, а Покупець прийняти і оплатити товар на загальну суму 19572,21 доларів США.
З метою митного оформлення придбаного товару позивач подав до Львівської митниці митну декларацію від 14 січня 2025 року № 25UA209230002690U8, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортні товари з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації: прямий ровінг (рівниця) з скловолокна, використовується у виробництві конструкційних склопластиків методом намотування й пультрузії у бабінах. До вказаної митної декларації позивач додав пакет документів, що перелічені у графі 44 митної декларації, які були необхідні для розмитнення імпортованих товарів.
За результатами розгляду митної декларації від 14 січня 2025 року № 25UA209230002690U8 та наданих декларантом документів Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 14 січня 2025 року № UA209000/2025/100012/2, а також склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2025/000093.
У графі 33 цього рішення «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» митний орган вказав, що «(…) за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці е підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ. Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. За результатами встановлено наступне: 
- декларантом за МД заявлено контракт з виробником, товаросупровідні документи не містять відомості про виробника товару та торгівельну марку. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні згідно графи 44 ЕМД;
- у наданих до митного оформлення CMR № б/н від 08.01.2025 не зазначено жодного документа, що стосується даної поставки партії товару, що унеможливлює співставити з даною партією товару;
- у гр. 44 МД під кодом 4301 заявлений договір перевезення № 18-01-24-М від 18.01.2024 з буквою m, проте даний договір не підкріплено до даної МД та жодного разу не подавався; 
- у графах 16 та 23 зазначено, що перевізником товару являється компанія PE Martyniuk Pavlo та PE-D-Trans, разом з тим до митного оформлення декларантом надано рахунок-фактуру про транспортні витрати від 09.01.2025 № 26, № 27 (ТОВ АТСФ), згідно яких виконавцем по доставці товару Будь-який договір доручення чи інший посередницький договір між вищезазначеними суб`єктами, декларантом митному органу не надавався, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення, а відповідно числового значення рівня митної вартості товару; вищезазначені рахунки на оплату транспортно-експедиторських послуг містять пункт витрат транспортно-експедиційні послуги на території України. Однак відповідні витрати щодо транспортно-експедиційних послуг поза територією України в рахунку відсутні, з чого можна зробити висновок, що відповідна сума стосується послуг на всьому маршруті переміщення вантажу. Таким чином, при розрахунку належних до сплати митних платежів не включено до митної вартості товару відповідну 2 частину витрат щодо оплати транспортно-експедиційних послуг;
- страховий документ б/н від 09.10.2025, зазначено дату початку страхування 09.10.2024 та дату закінчення страхування 28.11.2024. За даними сайту Searates.com зазначено, що товар було завантажено на судно 30.09.2024 та прибув в порт призначення 30.12.2024. Даний страховий документ містить відомості про тип перевезення, а саме морським та автомобільним транспортом. Відсутні відомості щодо страхування вантажу на всьому шляху, яким слідував товар;
- декларантом надана заявка № 2609 від 09.01.2025 про надання транспортних послуг, як додаток № 1 до договору № 18-01-24-М від 18.01.2024. Поряд з цим, згідно Searates.com зазначено, що товар було завантажено на судно 30.09.2024, коносамент ZM24100052A від 09.10.2024, Експортна митна декларація № 422720240001032817 датується 06.10.2024. У той же час заявка на № 26, яка включає вартість послуги по морському перевезенню вантажу, складена 09.01.2025, тобто на 3 місяці пізніше після завантаження товару та фактично після надання послуги, що може свідчити про недостовірність числових значень транспортних витрат зазначених в заявці та рахунку;
- у коносаменті № ZM24100052A від 09.10.2024 в лівому нижньому кутку зазначено номер документа, який до митного оформлення не подавався.
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України митним органом надана вимога декларанту стосовно надання наступних додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. 
На вимогу митного органу декларантом надано наступні додаткові документи: експортна декларація країни відправлення 422720240001032817 - не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару. Вищезазначена МД не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними; (в розділі «Номер коносаменту») зазначено відомості про коносамент, який до митного оформлення не надано. У даній МД порт призначення вказано Україна. Також слід відмітити, що декларантом з урахуванням вимог статті 254 МКУ не забезпечено переклад митної декларації країни відправлення; прайс-лист підприємства виробника; проформу інвойс. Інших документів, які спростовують розбіжності, виявлені митним органом, декларантом не надано.
Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. 
Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару № 1 слугувала МД № 24UA100250604578U2 від 22.10.2024, де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 1,52 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось».
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, уважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Предметом розгляду у цій справі є правомірність прийнятого Львівською митницею рішень про коригування митної вартості товарів від 14 січня 2025 року № UA209000/2025/100012/2. 
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
МК України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).
Частиною першою статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Приписами статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами першою, другою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо) (частини п`ята, сьома статті 58 МК України).
Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. 
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).
Частиною другою статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частина п`ята статті 53 МК України містить норми, відповідно до яких забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, а частина шоста передбачає, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Частиною першою статті 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (частини четверта, п`ята статті 55 МК України).
Частиною другою статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
За змістом частини третьої статті 55 МК України форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до статті 55 МК України наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року, серед іншого, затверджено Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. 
В пункті 2.1 цих Правил у розділі заповнення графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» вказано, що у графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:
неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);
невірно проведений розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу;
надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Системний аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки. 
Основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)». МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 цього Кодексу. 
Обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант під час митного оформлення імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. 
Митний орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у разі обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Водночас повноваження митного органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених статтею 53 МК України документів. Ненадання декларантом витребуваних митним органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у разі, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив у низці постанов, зокрема в постановах від 27 березня 2020 року у справі № 540/2605/18, від 06 травня 2020 року у справі № 140/1713/19, від 17 січня 2022 року у справі № 520/2000/19.
Одночасно з цим суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України, а саме статтею 53 цього Кодексу, заборонено, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 820/3231/16.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість імпортованих товарів за ціною договору, яка зазначена у рахунку-фактурі (інвойсі) від 30 вересня 2024 року № SDFE3240906-1, та становить 19572,21 доларів США.
На підтвердження заявленої митної вартості придбаних товарів позивач надав митному органу разом з митною декларацією від 14 січня 2025 року № 25UA209230002690U8 такі документи (зазначені у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № № UA209230/2025/000093): пакувальний лист від 30 вересня 2024 року б/н; рахунок-проформу від 18 вересня 2024 року № SDFE3240906-1 від 18 вересня 2024 року; рахунок-фактуру (інвойс) від 30 вересня 2024 року № SDFE3240906-1; коносамент від 09 жовтня 2024 року № ZM24100052А; автотранспортні накладні від 08 січня 2025 року б/н; сертифікат про походження товару від 08 жовтня 2024 року № С246722314500233; банківський платіжний документ, що стосується товару, платіжне доручення від 14 листопада 2024 року № 66; рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від 09 січня 2025 року №№ 26, 27; довідки про транспортно-експедиційні витрати та відсутність страхування вантажу від 13 січня 2025 року №№ 1301/01 та 1301/04; документ, що підтверджує вартість страхування від 09 жовтня 2025 року б/н; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 16 вересня 2024 року б/н; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 18 липня 2024 року № 36; договір про надання послуг митного брокера від 01 жовтня 2021 року № 107/21-Т; договір (контракт) про перевезення від 18 січня 2024 року № 18-01-24-М; інформацію виробника від 14 жовтня 2024 року б/н; лист ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» від 13 січня 2025 року б/н; підтвердження вартості від 25 жовтня 2024 року б/н; рішення суду від 21 грудня 2023 року у справі № 380/23113/23; рішення суду від 04 жовтня 2024 року у справі № 500/4867/24; транспортну заявку від 09 січня 2025 року № 2609; копію митної декларації країни відправлення від 06 жовтня 2024 року № 422720240001032817. 
З наведеного переліку можна зробити висновок, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості імпортованих товарів, визначені частиною другою статті 53 МК України, що дають змогу визначити митну вартість товарів за ціною договору.
Проте в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів митний орган вказав на невідповідності (розбіжності) у поданих декларантом до митного оформлення документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Оцінюючи такі твердження митного органу (наведені у спірному рішенні), суд зазначає таке.
Найперше суд відзначає, що факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації про те, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за відмінною вартістю, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює. 
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 07 серпня 2018 року у справі № 815/3400/17 та від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18.
Щодо покликань митниці на ненадання позивачем документів про виробника товару та торгівельну марку, то суд зазначає, що документи про виробника товару та торгівельну марку не є тими документами, які відповідно до статті 53 МК України подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, тому їх відсутність під час митного оформлення імпортованих товарів не впливає на правильність визначення митної вартості чи на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Так, згідно з вимогами пункту 3 частини другої статті 53 МК України саме рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа є тими документами, які підтверджують митну вартість імпортованих товарів.
Відповідно до спірної картки відмови позивач надав митному органу рахунок-фактуру (інвойс) від 30 вересня 2024 року № SDFE3240906-1, який містить кількість, асортимент, номенклатуру, умови поставки, вартість товарів.
Окрім того, оскаржуване рішення не містить жодного мотивування, у який спосіб ненадання позивачем до митного оформлення документів про виробника товару та торгівельну марку обумовило висновок митниці про відсутність документального підтвердження складової митної вартості імпортованих товарів за наявності рахунку-фактури (інвойсу) та експортної декларації країни відправлення.
Щодо покликань митниці на те, що у наданих до митного оформлення CMR від 08 січня 2025 року б/н не зазначено жодного документа, що стосується цієї поставки партії товару, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про договір міжнародного автотранспортного перевезення вантажів вантажна накладна містить такі дані: 
a) дата і місце складання вантажної накладної; 
b) ім`я та адреса відправника; 
c) ім`я та адреса перевізника; 
d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; 
e) ім`я та адреса одержувача; 
f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; 
g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; 
h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; 
i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); 
j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; 
к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.
Надані позивачем автотранспортні накладні (CMR) від 08 січня 2025 року б/н містять усі основні необхідні відомості, передбачені Конвенцією про договір міжнародного автотранспортного перевезення вантажів, зокрема й посилання на інвойс (без дати та номера) та пакувальний лист (без дати та номера). Крім того, у графах №№ 6-12 цих автотранспортних накладних вказані відомості про товар, вагу та інші дані, які дають змогу повною мірою ідентифікувати імпортовані позивачем товари.
Водночас автотранспортна накладна (CMR) не є документом, що підтверджує митну вартість товару, а є документом, який підтверджує перевезення товару автотранспортним засобом, тому незначні недоліки у її заповненні не можуть ставити під сумнів достовірність наданої декларантом інформації, зважаючи на те, що інші документи у сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої декларантом митної вартості.
Щодо покликань митниці на те, що «у гр. 44 МД під кодом 4301 заявлений договір перевезення № 18-01-24-М від 18.01.2024 з буквою m, проте даний договір не підкріплено до даної МД та жодного разу не подавався» суд зазначає, що до митного оформлення позивач подавав договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 18 січня 2024 року № 18-01-24-М, факт його подання підтверджується карткою відмови № UA209230/2025/000093, у якій цей договір зазначений у позиції «Договір (контракт) перевезення», тож доводи митниці у цій частині є помилковими.
Щодо зауважень митниці стосовно перевізника та обрахунку витрат на транспортування імпортованих товарів суд зазначає таке. 
Суд встановив, що для організації перевезення товарів позивач як Замовник на підставі договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 18 січня 2024 року № 18-01-24-М залучив ТОВ «АТСФ» як Експедитора.
Суд звертає увагу, що за приписами частини першої статті 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. 
Відповідно до пункту 5.1.1 згаданого вище договору для виконання своїх завдань за цим договором Експедитор має право залучати будь-яких третіх осіб та укладати будь-які договори і виставляти рахунки від свого імені. 
Звідси, ТОВ «АТСФ» для надання експедиторських послуг могло залучати інших осіб, за яких відповідало перед позивачем як замовником послуг.
Отже, зазначення у автотранспортних накладних від 08 січня 2025 року б/н особи конкретного перевізника (PE Martyniuk Pavlo та PE-D-Trans) не суперечило іншим наданим до митного оформлення документам і не позбавляло митний орган можливості перевірити заявлені числові значення складових митної вартості товарів. 
Своєю чергою, рахунки-фактури на оплату транспортних витрат від 09 січня 2025 року №№ 26 та 27 виписані від імені ТОВ «АТСФ» як Експедитора за договором про надання транспортно-експедиційних послуг від 18 січня 2024 року № 18-01-24-М, що відповідає пункту 5.1.1 цього договору.
Пунктом 5 частини десятої статті 58 МК України визначено, що до складових митної вартості належать витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
На підтвердження транспортної складової митної вартості позивач надав митниці, зокрема такі документи:
- рахунок на оплату від 09 січня 2025 року № 26, за змістом якого: вартість міжнародного морського перевезення по маршруту Qingdao (China) – Gdansk (Poland) (контейнер WNGU2464002) становить 99254,84 грн; вартість обробки контейнера WNGU2464002 за межами території України становить 46248,53 грн; вартість міжнародного автоперевезення за маршрутом Гданськ (Польща) – м/п Рава-Руська (Україна), авто держ. номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 становить 52116,64 грн; вартість міжнародного автоперевезення за маршрутом м/п Рава-Руська (Україна) – с. Чайки, Бучанський район, Київська обл. (Україна), авто держ. номер ВО4491ЕІ/ НОМЕР_2 становить 39084,48 грн; винагорода експедитора на території України становить 3618,93 грн;
- рахунок на оплату від 09 січня 2025 року № 27, за змістом якого: вартість міжнародного морського перевезення по маршруту Qingdao (China) – Gdansk (Poland) (контейнер WNGU2464126) становить 99254,84 грн; вартість обробки контейнера WNGU2464126 за межами території України становить 46248,53 грн; вартість міжнародного автоперевезення за маршрутом Гданськ (Польща) – м/п Рава-Руська (Україна), авто держ. номер НОМЕР_3 / НОМЕР_4 становить 52116,64 грн; вартість міжнародного автоперевезення за маршрутом м/п Рава-Руська (Україна) – с. Чайки, Бучанський район, Київська обл. (Україна), авто держ. номер НОМЕР_3 / НОМЕР_4 становить 39084,48 грн; винагорода експедитора на території України становить 3618,93 грн;
- довідку про транспортно-експедиційні витрати та відсутність страхування вантажу від 13 січня 2025 року № 1301/01, за змістом якої вартість транспортно-експедиційних витрат по перевезенню вантажу з контейнера WNGU2464002 вантажним автомобілем, державний номер НОМЕР_1 /ВО4541ХF за маршрутом м. Гданськ (Польща) – с. Чайки, Бучанський район, Київська область, Україна на адресу компанії ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» згідно з договором від 18 січня 2024 року № 18-01-24-М становить: міжнародне морське перевезення по маршруту Qingdao (China) – Gdansk (Poland) (контейнер WNGU2464002) - 99254,84 грн; обробка контейнера WNGU2464002 за межами території України - 46248,53 грн; міжнародне автоперевезення за маршрутом Гданськ (Польща) – м/п Рава-Руська (Україна), авто держ. номер НОМЕР_1 /ВО4541ХF - 52116,64 грн;
- довідку про транспортно-експедиційні витрати та відсутність страхування вантажу від 13 січня 2025 року № 1301/04, за змістом якої вартість транспортно-експедиційних витрат по перевезенню вантажу з контейнера WNGU2464126 вантажним автомобілем, державний номер НОМЕР_3 / НОМЕР_4 за маршрутом м. Гданськ (Польща) – с. Чайки, Бучанський район, Київська область, Україна на адресу компанії ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» згідно з договором від 18 січня 2024 року № 18-01-24-М становить: міжнародне морське перевезення по маршруту Qingdao (China) – Gdansk (Poland) (контейнер WNGU2464126) - 99254,84 грн; обробка контейнера WNGU2464126 за межами території України - 46248,53 грн; міжнародне автоперевезення за маршрутом Гданськ (Польща) – м/п Рава-Руська (Україна), авто держ. номер НОМЕР_3 / НОМЕР_4 - 52116,64 грн.
Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.
МК України не визначив вид доказів, якими повинна підтверджуватися вартість транспортних витрат, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Отже, вказані вище довідки про транспортні витрати містять належні відомості про понесені позивачем витрати на транспортування оцінюваних товарів до митного кордону України та є допустимим доказом на підтвердження таких витрат.
Своєю чергою, заявка на перевезення не є первинним документом, який містить інформацію про вартість перевезення. 
Частини друга та третя статті 53 МК України не визначають заявку на перевезення документом, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю. 
Згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. 
Аналогічна правова позиція щодо заборони вимагання від імпортерів надання заявки на перевезення висловлена Верховним Судом у постанові від 16 листопада 2018 року у справі № 813/1012/17, в якій, зокрема вказано, що серед документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість.
З огляду на вказане суд відхиляє покликання митниці на можливу недостовірність числових значень транспортних витрат зазначених в заявці та в рахунках на оплату, оскільки такі є надуманими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. 
Щодо винагороди експедитора за межами території України суд встановив, що експедитор ТОВ «АТСФ» за результатами наданих послуг виставив позивачеві рахунки на оплату від 09 січня 2026 року №№ 26 та 27, у пункті 5 яких згадується про винагороду експедитора на території України. На думку митного органу, позивач не підтвердив розмір винагороди експедитора за межами території України.
Однак суд вказані зауваження митного органу відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.
Приписи Цивільного кодексу України не визначають окремої категорії як «винагорода експедитора».
За змістом статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
Отже, усі кошти, які позивач сплатив або сплатить на користь експедитора вважатимуться його винагородою і доходом. Експедитор з огляду на принцип свободи договору може самостійно на власний розсуд визначати окремі платежі як розмір своєї винагороди на певних відрізках маршруту перевезення. Тож доводи митного органу про відсутність інформації про винагороду експедитора за межами території України є домислами й не ґрунтуються на приписах законодавства України.
Покликання митниці на відсутність відомостей щодо страхування вантажу на всьому шляху, яким слідував товар, суд відхиляє, оскільки до митного оформлення позивач подав підтвердження страхування вантажу від 09 жовтня 2024 року б/н, за змістом якого страхова сума становить 805897,49 грн за курсом НБУ на дату початку страхування, датою початку страхування є 09 жовтня 2024 року, а датою закінчення – 28 листопада 2024 року.
Щодо покликань митниці на те, що у коносаменті № ZM24100052A від 09 жовтня 2024 року в лівому нижньому кутку зазначено номер документа, який до митного оформлення не подавався, суд зазначає таке.
По-перше, суд відзначає, що у спірному рішенні відповідач не вказав, про який документ (його номер) у лівому нижньому кутку коносамента йдеться, оскільки у цій частині коносамента мова йде саме про дату завантаження на борт судна, а не документ. 
По-друге, коносамент - це документ, який видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення та передати його одержувачу. Він є товаророзпорядчим документом і служить підтвердженням укладення договору морського перевезення.
Тобто коносамент є товаророзпорядчим документом, основною метою якого є підтвердження укладеного між сторонами договору морського перевезення.
Факт доставлення імпортованого позивачем товару до порту у м. Гданськ, Польща (тобто реалізація укладеного між сторонами договору морського перевезення) підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується. 
Отже, за позицією суду зауваження митниці в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.
Підсумовуючи викладене, суд резюмує, що розбіжності, наведені митним органом у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування додаткових документів, позаяк інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.
Суд дійшов переконання, що відповідач, зобов`язавши позивача надати додаткові документи, не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, чим необґрунтовано обмежив позивача в можливості довести митному органу правильність визначення митної вартості товарів за основним методом.
У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач всупереч вказаним вище правовим нормам не зазначив обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, за наслідками яких розпочалась процедура консультацій та причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (основним методом).
Ба більше, матеріалами справи документально не підтверджено факту надання позивачем документів, що містять ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, на підставі чого митний орган розпочав процедуру консультацій.
Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
У постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18 Верховний Суд зазначив, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З аналізу доказів, наявних у матеріалах справи, та норм права суд дійшов висновку про те, що надані позивачем разом з митною декларацією документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у митного органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезених товарів не за ціною договору (основним методом).
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд констатує, що відповідач не довів, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів та що в документах, поданих до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.
Зі змісту спірного рішення випливає, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за основним методом визначення митної вартості.
Водночас матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість імпортованих товарів базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, який розглядається, матеріали справи не містять.
Ураховуючи викладене, суд уважає необґрунтованим висновок митного органу про те, що подані позивачем до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.
Оцінюючи, водночас, рішення про коригування митної вартості товарів в частині, що стосується визначення митної вартості товарів за резервним методом, суд ураховує таке.
Письмове рішення митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до МК України має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. 
Отже, у рішенні про коригування митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом під час визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням відповідного методу.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів застосування резервного методу визначення митної вартості обґрунтовано митним органом покликанням на митну декларацію від 22 жовтня 2024 року № 24UA100250604578U2.
Утім, відповідач не пояснив: чому як джерело інформації ним обрано саме цю митну декларацію; чому не обрано митні декларації, у яких здійснювалося митне оформлення за ціною договору (зокрема, чи були оформлені митницями України інші митниці декларації з таким кодом товару згідно УКТЗЕД та описом товару).
Отже, суд констатує, що митний орган не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань, а також детальної інформації про товари, які було використано як джерело інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари тощо. Тому зазначення лише номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування її вибору, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товарів та свідчить про свавільність оскарженого рішення.
Ураховуючи наведені вище мотиви, суд дійшов висновку про те, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів від 14 січня 2025 року № UA209000/2025/100012/2 є необґрунтованим, а відповідач не довів його правомірності в частині визначення митної вартості імпортованих товарів, тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до вимог частини першої, пункту 2 частини другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. 
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. 
За змістом частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).
Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 6969,13 грн. Оскільки позов задоволено повністю, то відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума судового збору в розмірі 6969,13 грн.
Щодо відшкодування витрат на залучення перекладача у розмірі 5266,32 грн, суд ураховує таке.
Згідно з частинами п`ятою - восьмою статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).
У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд встановив, що з метою доведення своєї правової позиції у справі позивач на виконання вимог ухвали судді від 18 квітня 2025 року організував здійснення письмового перекладу на українську мову документів, які подавалися до митного оформлення.
На виконання вимог частини п`ятої статті 137 КАС України позивач до суду надав такі документи, які підтверджують розмір витрат на залучення перекладача: 
- акт надання послуг від 24 квітня 2025 року № 291, за змістом якого ТОВ «ПІЛОТ ПРОДАКШН» як виконавець надало ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» як замовнику такі послуги: послуги з редагування (Інвойси, коносамент) – 805,14 грн; послуги з перекладу (Митна експортна вантажна декларація) – 855,50 грн; послуги з перекладу (Коносамент) – 477,96 грн; засвідчення перекладу – 2250,00 грн; всього – 5266,32 грн (з ПДВ);
- рахунок на оплату від 24 квітня 2025 року № 291 на суму 5266,32 грн (з ПДВ);
- платіжну інструкцію (безготівковий переказ в національній валюті) від 24 квітня 2025 року № 615 про сплату позивачем на користь ТОВ «ПІЛОТ ПРОДАКШН» грошових коштів на суму 5266,32 грн згідно з рахунком на оплату від 24 квітня 2025 року № 291;
- витяг з виписки (оплата по нотаріальному перекладу) ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» (сума 5266,32 грн). 
Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Як уже зазначено судом вище, переклад документів замовлений позивачем та наданий на вимогу суду з метою доведення своєї позиції у справі, тобто, понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи, що спростовує доводи відповідача щодо відсутності підстав для їх відшкодування.
Суд зауважує, що жодних клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат на оплату послуг перекладача, заявлених позивачем до стягнення, чи зауваження про неспівмірність таких витрат із складністю відповідних послуг, їх обсягом та часом, витраченим на їх надання, до суду не надходило.
Клопотання відповідача від 08 травня 2025 року, хоч і має назву про «зменшення витрат», однак зміст зазначеного клопотання по суті зводиться лише до заперечення щодо стягнення відповідних витрат з відповідача як таких. 
Так, заперечуючи щодо стягнення відповідних витрат, відповідач покликається на приписи статті 254 МК України, вказуючи, що зазначена стаття передбачає обов`язок декларанта подавати до митного оформлення разом з оригіналами документів, складених іноземною мовою, також і їх належно засвідчений переклад.
Відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Аналіз вказаної норми дає підстави дійти висновку, що під час митного оформлення декларант подає митному органу документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів: 1) українською мовою; 2) офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна; 3) іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, лише тоді, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У цьому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Під час митного оформлення імпортованих товарів позивач подав митному органу, окрім документів, складених іноземною мовою, також документи складені англійською та китайською мовами, які є офіційними мовами ООН та належать до мов міжнародного спілкування, що є загальновідомою обставиною. Отже, у позивача, з огляду на приписи статті 254 МК України, був відсутній обов`язок подавати митному органу переклади документів, складених англійською та китайською мовами, на українську мову. Своєю чергою, у матеріалах справи відсутні докази витребування митницею у позивача відповідних перекладів документів у процедурі митного оформлення, тому доводи відповідача у цій частині суд відхиляє.
Тож, ураховуючи надані позивачем докази реального понесення ним витрат на залучення перекладача згідно з актом надання послуг від 24 квітня 2025 року № 291, рахунком на оплату від 24 квітня 2025 року № 291, платіжною інструкцією (безготівковий переказ в національній валюті) від 24 квітня 2025 року № 615 та витягом з виписки (оплата по нотаріальному перекладу) на суму 5266,32 грн, відсутність будь-яких заперечень щодо їх співмірності, вимоги у частині стягнення таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають задоволенню повністю.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» (вул. Митрофана Довнар-Запольського, 5, м. Київ, 04116) до Львівської митниці (вул. Костюшка Т., 1, м. Львів, 79007) про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 14 січня 2025 року № UA209000/2025/100012/2.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (вул. Костюшка Т., 1, м. Львів, 79007, ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» (вул. Митрофана Довнар-Запольського, 5, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 34763972) 6969,13 грн сплаченого судового збору та 5266,32 грн судових витрат, пов`язаних із залученням перекладача.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повний текст рішення складено 03 березня 2026 року. 

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна