ЄУН 337/4274/25
№2/337/87/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді – Мурашової Н.А.
за участю секретаря – Туяк О.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
18.08.2025 позивач ТОВ «Він Фінанс» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , який мотивував тим, що 03.07.2018 між ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 (позичальник) в електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту №212384, відповідно до якоговідповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 3500,00грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 15530,00грн., з яких сума основного боргу – 3500,00грн., сума боргу за процентами - 1890,00 грн., сума боргу за пенею та штрафами – 9240,00 грн. Відповідно до договору факторингу №1 від 12.04.2018 з додатками, зокрема, додатковою угодою №9 від 16.12.2018, ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке в подальшому було перейменовано в ТОВ «Він Фінанс», право вимоги до боржника ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором на загальну суму боргу 15530,00грн. Позивач як новий кредитор на підставі ч.2 ст.625 ЦК України нарахував на вказану суму боргу інфляційні втрати за період з 23.02.2019 до 23.02.2022 в сумі 3 395,86грн. та 3% річних за цей же період в сумі 1 398,98грн. Таким чином, загальна заборгованість становить 20 324,84грн.
Просить стягнути з відповідачу вказану суму заборгованості, а також судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Ухвалою суду від 22.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
18.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Полуляха С.Ю., в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити повністю, мотивувавши це тим, що позивач не долучив до позову належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що кредитні кошти були отримані відповідачем. Виписка по рахунку відповідача або будь-які інші платіжні документи відсутні. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Так само не є належним доказом отримання коштів відповідачем долучені до позову листи №6660/25-Е від 15.07.2025 року та №5713-ВП від 15.07.2025 року, оскільки не підтверджують фактичного переказу коштів на рахунок відповідача. Копія кредитного договору також не містить ані номеру картки, ані рахунку, на який були перераховані кошти. Крім того, нарахування штрафних санкцій (штрафу і пені) є безпідставним та таким, що суперечить положеннями ст.258 ЦК України. Оскільки фактично першим днем прострочення за наданим позивачем кредитним договором є 07.09.2018 року, то строк стягнення з позивача штрафу і пені сплинув 07.09.2019 року, а відтак, вказана вимога не підлягає задоволенню. Вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу також є незаконною та необґрунтованою. На підтвердження факту надання правничої допомоги позивач надав копію договору про надання правової допомоги №33 від 22.03.2024, відповідно до п.7.2 якого договір укладений на строк до 14.02.2025. Втім, правнича допомога, а саме підготовка позовної заяви, відображена в акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 12.08.2025 року, тобто поза межами дії договору. Жодних додаткових угод на підтвердження продовження строку дії договору №33 від 22.03.2024 позивачем не надано, а отже, на момент підписання цього акту між сторонами фактично були відсутні договірні зобов`язання. Так само, з наданих документів неможливо встановити, в рамках якої саме справи було складено позовну заяву, вказану в акті від 12.08.2025. Крім того, доказів фактичної оплати адвокатських послуг за цією справою в сумі 5000,00грн позивачем не надано. Просить в позові відмовити повністю.
Ухвалою суду від 29.10.2025 за клопотанням представника позивача ТОВ «Він Фінанс» витребувано у ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» платіжні документи (квитанція, чек тощо) на підтвердження перерахування 03.07.2018 грошових коштів в розмірі 3500,00грн., номер транзакції – 442630, від ТОВ «Авентус Україна» позичальнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на платіжну карту № НОМЕР_2 .
08.12.2025 до суду надійшов лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яким він повідомив, що за зазначеною платіжною операцією грошові кошти були перераховані на платіжну картку НОМЕР_3 , яка емітована в АТ КБ «ПриватБанк». Останній відповідно володіє інформацією про держателя картки, його фінансовий номер та про рух коштів по картці.
В судове засідання представник позивача ТОВ «Він Фінанс» не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.
Представник відповідача – адвокат Полулях С.Ю. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
На підставі ст.43,223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.
Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно з ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі – Закон №675).
Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1).
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7).
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12).
Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд встановив, що 03.07.2018 між ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про надання фінансового кредиту №212384. 
Вказаний кредитний договір є договором приєднання, його невід`ємною частиною є Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті www.creditplus.ua. Підписуючи цей Договір, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (п.1.7 договору).
Зазначений кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний позичальником/відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «А56374», який направлений на номер мобільного телефону, зазначений клієнтом/позичальником « НОМЕР_4 ».
Відповідно до умов вказаного кредитного договору (п.1.1-1.5) Товариство надає Клієнту грошові кошти в розмірі 3500,00грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Клієнта, строком на 30 днів, тобто до 02.08.2018, зі сплатою процентів за користування кредитом - 1,71% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (624,15% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору.
Сукупна вартість кредиту складає 151,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 5295,50грн. (у грошовому виразі), з яких проценти (відсотки) за користування кредитом 51,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 1795,50 грн. (у грошовому виразі). 
Відповідно до п.1.6 кредитного договору Клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400,00 (чотириста) гривень 00 копійок, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується).
Згідно з п.3.1 договору повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору. 
Відповідно до п.3.2 кредитного договору нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта) до дня повного погашення заборгованості за Договором (зарахування коштів на поточний банківський рахунок Товариства) включно.
Відповідно до п.3.4 договору у разі порушення Клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором та у разі, якщо встановлена пп.1.2.1 п.1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього Договору. 
Згідно з п.3.5 договору у разі продовження строку користування кредитом (пролонгації) та у разі, якщо встановлена пп.1.2.1 п.1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах продовженого строку надання кредиту. 
Згідно з п.4.4 кредитного договору у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству: 
-пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів;
-на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн.; 
-на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.; 
-на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн.
Згідно з інформацією ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ»(листи №5713-ВП від 15.07.2025 та №041225-10 від 04.12.2025) останній на підставі договору ВП-200417 від 20.04.2017 за доручення ТОВ «Авентус Україна» здійснив успішні операції з переказу коштів на картки клієнтів, зокрема, 03.07.2018 на суму 3500,00грн., картка №4731217109914901, банк-емітент АТ КБ «ПриватБанк», код авторизації 330329, номер транзакції 442630. 
Згідно з розрахунком, складеним уповноваженою посадовою особою ТОВ «Авентус Україна», станом на 06.12.2018 заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 15530,00грн., з яких сума основного боргу – 3500,00грн., сума боргу за процентами - 1890,00 грн., сума боргу за пенею та штрафами – 9240,00 грн. 
Відповідно до договору факторингу №1 від 12.04.2018, Додаткової угоди №9 до нього від 06.12.2018, реєстру прав вимоги №10 від 06.12.2018 ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія», яке відповідно до рішення загальних зборів (протокол №1706 від 25.07.2024) було перейменовано на ТОВ «Він Фінанс», право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №212384 від 03.07.2018 на загальну суму боргу 15530,00грн., з яких сума основного боргу – 3500,00грн., сума боргу за процентами - 1890,00 грн., сума боргу за пенею та штрафами – 9240,00 грн. 
На вказану суму заборгованості за період прострочення з 23.02.2019 до 23.02.2022 позивачем ТОВ «Він Фінанс» на підставі ч.2 ст.625 ЦК України нараховані інфляційні втрати в розмірі 3395,86грн. та 3% річних в розмірі 1398,98грн.
Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення, суд також враховує висновки Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.32-41 Висновку №11 (2008)), згідно з якими звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до усталеної позиції Європейського суду з прав людини, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. 
При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.
В силу приписів ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010).
При цьому, встановлення обставин, за яких правочин може бути визнаний недійсним/нікчемним, за відсутності відповідних заперечень з боку заінтересованої сторони, виходить за межі судового розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В цій справі суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ТОВ «Авентус Україна» як первісний кредитор та відповідач ОСОБА_1 як позичальник, діючи вільно, на власний розсуд, уклали 03.07.2018 кредитний договір №212384. 
Цей договір є договором приєднання, укладений в електронній формі через ІТС Товариства, оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачем ОСОБА_1 – електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, який було направлено на зазначений ним номер мобільного телефону, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Жодних обставин, які б вказували на нікчемність (недійсність) вказаного кредитного договору внаслідок недотримання обов`язкової письмової форми, судом не встановлено, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. 
Судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» виконав свої зобов`язання та за посередницьких послуг ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ»перерахував 03.07.2018 грошові кошти в сумі 3500,00грн на платіжну картку відповідача № НОМЕР_3 в АТ КБ «ПриватБанк».
За умовами кредитного договору (Графік платежів) відповідач зобов`язаний був повернути кредит в сумі 3500,00грн не пізніше 02.08.2018, сплативши за цей період проценти за користування ним в загальному розмірі 1795,50грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту 5295,50грн. 
При цьому, сторонами в кредитному договорі була погоджена можливість продовження (пролонгації) строку кредитування з подальшим перерахуванням розміру процентів за користування кредитними коштами, а також встановлена відповідальність за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.
В даному випадку відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними та інших передбачених платежів в погоджений сторонами строк належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої кредитор має право вимагати в судовому порядку.
Право вимагати з відповідача ОСОБА_1 стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором наразі належить позивачу ТВ «Він Фінанс» (до перейменування – ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») на підставі договору факторингу №1 від 12.04.2018 з невід`ємними додатками, які суд вважає належними та допустимими доказами у цій справі.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач та його представник послались на те, що позивач не довів факту укладання та підписання ним кредитного договору, отримання кредитних коштів, користування ними та розміру заборгованості.
Разом з тим, такі доводи сторони відповідача об`єктивно та достовірно спростовуються наданими позивачем та безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами – копіями індивідуальної частини договору №212384 від 03.07.2018 з додатком – Графіком платежів, довідкою про ідентифікацію позичальника, листами ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про успішність операції з переказу коштів, розрахунком заборгованості, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення рішення у цій справі.
При цьому, суд зауважує, що у цій справі первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні бухгалтерські документи, які є обов`язковими для банківських установ, тому наданий суду позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру.
На спростування обставин, якими позивач обґрунтував позовні вимоги, відповідач та його представник не подали жодних належних та допустимих доказів, що в силу принципу змагальності сторін є їх процесуальним обов`язком. 
Зокрема, доказів того, що вказані у кредитному договорі та довідці про ідентифікацію позичальника персональні дані, номер мобільного телефону не належать відповідачу ОСОБА_1 , суду не надано, тоді як алгоритм укладення електронного договору виключає підстави вважати, що без їх підтвердження відповідач міг би отримати кредитні кошти.Про вчинення шахрайських дій, заволодіння персональними даними, номером мобільного телефону, їх використання третіми особами з метою заволодіння грошовими коштами відповідач та його представник у відзиві на позов не вказували.
Крім того, відповідач не довів, що платіжна картка № НОМЕР_3 АТ КБ «ПриватБанк», на яку 03.07.2018 первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» були перераховані кошти в сумі 2500,00грн, йому не належить або ці кошти на неї не надходили. Доказів повернення кредиту та сплату процентів за користування ним в погоджений в договорі строк відповідач та його представник також не надали.
Таким чином, неналежне виконання відповідачем як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за кредитним договором є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб.
Так, в межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 15530,00грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 3500,00грн., заборгованості за процентами – 1890,00грн., заборгованості за штрафами та пенею – 9240,00грн. 
Судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором в сумі 15530,00грн. визначена первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» станом на 06.12.2018, тобто на момент відступлення прав вимоги новому кредитору/позивачу. Останній після набуття права вимоги будь-яких нарахувань процентів, штрафних санкцій за вказаним кредитним договором не здійснював. При зверненні до суду лише нарахував інфляційні втрати – 3395,86грн та 3% річних – 1398,98грн. за період з 23.02.2019 до 23.02.2022 на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.
При цьому, з розрахунку заборгованості, складеного уповноваженим представником ТОВ «Авентус Україна» станом на 06.12.2018, встановлено, що в первісно погоджений в кредитному договорі №212384 строк – 30 днів, до 02.08.2018 позичальник/відповідач ОСОБА_1 кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим проценти за користування ним були перераховані за ставкою 1,8% за кожний день користування відповідно до п.3.4 кредитного договору і їх розмір станом на 02.08.2018 склав 1890,00грн.
07.08.2018 (на 5-й день) позичальник/відповідач ОСОБА_1 сплатив проценти в розмірі 1890,00грн, чим відповідно до п.1.6 кредитного договору продовжив строк кредитування за вказаним договором ще на 30 днів, тобто до 06.09.2018 включно, у зв`язку з чим проценти за користування кредитом були нараховані за ставкою 1,8% за кожний день користування відповідно до п.3.5 кредитного договору і їх розмір станом на 06.09.2018 склав 1890,00грн..
Загальна сума боргу станом на 06.09.2018 (кінцевий строк повернення кредиту) склала 5390,00грн, з яких тіло кредиту 3500,00грн, проценти за користування ним – 1890,00грн.
Отже, заявлений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом визначений первісним кредитором на момент закінчення строку кредитування, погодженого сторонами в кредитному договорі. Жодних нарахувань процентів поза межами вказаного строку ні первісний кредитор, ні новий кредитор/позивач не здійснювали, що узгоджується з приписами ст.631,1048 ЦК України, відповідно до яких сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, зокрема, щодо нарахування та сплати процентів за користування позикою, лише протягом строку дії такого договору.
Таким чином, вказана заборгованість за кредитним договором в сумі 5390,00грн підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Він Фінанс» в повному обсязі.
Також за розрахунком заборгованості судом встановлено, що у зв`язку з неповерненням позичальником/відповідачем ОСОБА_1 кредиту та несплатою процентів за користування ним в строк до 06.09.2018 включно первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» були нараховані штраф в загальному розмірі 900,00грн (10.09.2018 -100,00грн, 06.10.2018 – 300,00грн, 05.12.2018 -500,00грн.) та пеня в загальному розмірі 9240,00грн (за період з 10.09.2018 до 06.12.2018), що відповідає умовам, визначеним сторонами в п.4.4 кредитного договору. 
Загальна сума штрафних санкцій становить 10140,00грн. і фактично входить в загальний розмір заборгованості за кредитним договором, заявлений до стягнення, - 15530,00грн., хоча позивачем вказано, що розмір штрафних санкцій як складової загальної заборгованості становить 9240,00грн.
В той же час, ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідач та його представник у відзиві на позов вказали на пропуск позивачем строку спеціальної позовної давності, встановленої для вимог про стягнення неустойки (пені), і просили з цих підстав в позові в цій частині відмовити.
Так, згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
Згідно з ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст.262 ЦК України).
Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
В даному випадку кредитним договором №212384 від 03.07.2018 (п.4.4) встановлено право кредитора нарахувати та обов`язок позичальника сплатити штраф та пеню у випадку прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, починаючи з 4-го дня прострочення і не більше 90 днів. 
Як вже зазначалось, первісний кредитор скористався цим правом та нарахував штрафні санкції в загальному розмірі 10140,00грн. за період з 10.09.2018 до 06.12.2018, що узгоджується з положеннями п.4.4 кредитного договору.
Таким чином, проаналізувавши умови кредитного договору та фактичні обставини справи, суд вважає, що строк спеціальної позовної давності в один рік за вимогами про стягнення штрафу та пені почав перебіг зі спливом строку виконання цього зобов`язання, тобто з 07.12.2018 і відповідно на момент пред`явлення цього позову до суду (18.08.2025) скінчився. Поважних причин поновлення цього строку позивач на навів і відповідне клопотання не заявляв. 
У зв`язку з цим суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій (штрафу і пені)в загальному розмірі 10140,00грн.  
Вирішуючи питання щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд виходить з такого. 
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В цій справі судом достовірно встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №212384 від 03.07.2018. Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування ним на момент ухвалення рішення в цій справі відповідач та його представник суду не надали, отже позивач як кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення грошового зобов`язання.
В межах цієї справи позивач нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму боргу 15530,00грн. за період з 23.02.2019 до 23.02.2022 (до введення в Україні воєнного стану, що узгоджується з правилами п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України).
В той же час, згідно з п.15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції Закону №691-ІХ від 16.06.2020, який набрав чинності 04.07.2020 року) у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №533-ІХ від 17.03.2020 року розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6, відповідно до якого, в редакції, що діяла на час нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за неправомірне користування кредитом (з 23.02.2019 до 23.02.2022), у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. 
Отже, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором споживчого кредиту, позичальник звільняється від обов`язку сплатити кредитодавцю (позикодавцю) неустойку (штраф, пеню) та інші платежі за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язання. 
Тлумачення п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України навів Верховний Суд, зокрема у постановах від 14.08.2023року у справі №709/1320/21, від 05.04.2023 року у справі №756/7895/21, від 06.11.2024року у справі №201/9121/22), який зробив висновок про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акта цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, який неодноразово продовжувався та діяв у спірний період.
З огляду на викладене та зважаючи на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №212384 від 03.07.2018 грошові кошти надані відповідачу як споживачу (позичальникові) на споживчі цілі, тобто цей кредит є споживчим, суд вважає, що відповідач в силу Закону України «Про споживче кредитування» звільнений від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст.625 ЦК України, у період з 01.03.2020 до 23.02.2022 (в межах заявлених вимог), у зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити.
В даному випадку, в межах заявлених вимог стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України підлягають 3% річних та інфляційні втрати за період з 23.02.2019 до 29.02.2020 (371дня), нараховані на загальну суму заборгованості за кредитним договором в суму 5390,00грн, правомірність якої підтверджена цим судовим рішенням. 
Отже, виходячи з цього, розмір 3% річних становить: 5390,00грн /100% х 3% /365дн х 371дн. = 164,36грн, інфляційні втрати: 1,024 (100,90х101,00х100,70х99,50х99,40х99,70х100,70х100,70х100,10х99,80х100,20х99,70/100) х5390,00грн -5390,00грн = 129,36.
Таким чином, стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Він Фінанс» за цим рішенням підлягає заборгованість за кредитним договором в сумі 5390,00грн, 3% річних в сумі 164,36грн, інфляційні втрати в сумі 129,36грн..
На підставі вищевикладеного, позов ТОВ «Він Фінанс» слід задовольнити частково.
Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 5683,72грн. (5390,00грн +164,36грн +129,36грн) або 27,96% від первісно заявлених вимог на суму 20324,84грн (5683,72грн. х 100% / 20324,84грн) витрати по сплаті судового збору в сумі 677,30грн (2422,40грн х 27,96% / 100%). 
Крім того, в цій справі позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00грн. (вартість підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості), на підтвердження чого надав суду договір №33 від 22.03.2024 про надання правової допомоги, додаткову угоду до нього від 22.03.2024, детальний опис робіт (наданих послуг) за вказаним договором, акт від 12.08.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги, які суд вважає належними та допустимими доказами.
Доводи відповідача та його представника про недоведеність здійснення цих витрат та їх необґрунтованість суд вважає безпідставними та відхиляє.
Таким чином, відповідно до ст.137,141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 5683,72грн. або 27,96% від первісно заявлених вимог на суму 20324,84грн (5683,72грн. х 100% / 20324,84грн)витрати на правничу допомогу в сумі 1398,00грн (5000,00грн х 27,96% /100%).

Керуючись ст.3,6,11,15,16,207,525,526,530,610,611,626-629,633,634,638,640,1049,1054,1055,1056-1 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,137,141,259,263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», ЄДРПОУ 38750239, місце знаходження: м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, б.8, заборгованість за кредитним договором №212384 від 03.07.2018 в загальному розмірі 5390,00грн., 3% річних в розмірі 164,36грн, інфляційні втрати в розмірі 129,36грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 677,30грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 1398,00грн, усього 7759,02грн (сім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять гривень 02 копійки).
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Мурашова

17.03.2026