ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2195/26 Справа № 212/1212/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Швець М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/1212/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 15 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Швець М. В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 має невиконані зобов?чзання перед позивачем, які виникли на підставі судових рішень. Так, за рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука у справі № 212/9297/15-ц про стягнення боргу та судових витрат відповідач має заборгованість на загальну суму 178 953,96 грн; за рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу у справі № 524/8611/17 про стягнення боргу та судових витрат - на загальну суму 79 972,82 грн; за рішенням Жовтневого (на теперішній час – Покровський) районного суду міста Кривого Рогу у справі № 215/7723/21 про стягнення боргу та судових витрат - на загальну суму 24 706,43 грн.
Зазначені судові рішення перебувають на виконанні в Покровському ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області.
Оскільки, на підставі даних рішень, між позивачем та відповідачем виникли грошові зобов`язання, їх невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Позивач зазначив про зволікання у виконанні грошових зобов`язань зі сторони відповідача, яке призводить до девальвації грошових коштів, що підлягають стягненню з відповідача, а тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01 лютого 2022 року по 27 січня 2025 року. 
Посилаючись на викладене, просив суд: стягнути з відповідача інфляційні втрати внаслідок невиконання судових рішень у сумі 126 297,65 грн., та 3 % річних у сумі 24 746,89 грн., а також судові витрати.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 15 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати внаслідок невиконання рішень Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2016 року, Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року і Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року з урахуванням індексів інфляції за період з 01 лютого 2022 року по 27 січня 2025 року включно в загальній сумі 126 297 гривень 65 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних внаслідок невиконання рішень Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2016 року, Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року і Покровського (Жовтневого) районного суду міста Кривого Рогу від 14 червня 2022 року з урахуванням індексів інфляції за період з 01 лютого 2022 року по 27 січня 2025 року включно в загальній сумі 24 746 гривень 89 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 510,45 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що основне зобов?язаня за договором позики відповідачем ОСОБА_2 виконано у повному обсязі, а рішеннями Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2016 року, Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року і Покровського (Жовтневого) районного суду міста Кривого Рогу від 14 червня 2022 року було стягнуто не основний борг, а відсотки за неправомірне користування грошовими коштами, тобто, фактично, позивач ставить питання про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, які нараховані не на основне боргове зобов?язання, яке виконано станом на січень 2025 року.
Зазначає, що від початку повномасштабного вторгнення рф до України відповідач перебував у лавах Збройних Сил країни та є учасником бойових дій. Послається на п. 18 Перехідних положень ЦК України, як на підставу для звільнення його від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що обставина наявності грошових зобов`язань між позивачем та відповідачем підтверджується доданими до позовної заяви копіями документів, а саме: виконавчим листом Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі № 212/9297/15-ц, виданим 24.01.2017; виконавчим листом Тернівського районного суду м. Кривого Рогу у справі № 524/8611/17, виданим 04.01.2019; постановами про відкриття виконавчого провадження № 63285865 від 12.10.2020 та № 69973317 від 03.10.2022 року, інформацією про виконавчі провадження № 63285865, 63285418, 69973317 від 04.02.2025, постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 63285865 від 19.10.2020 року (а. с. 7-21).
Обставина часткового виконання зазначених судових рішень підтверджується довідкою від 27.01.2025 року, наданою Покровським ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області (а. с. 23). Згідно з цією довідкою боржник (відповідач) станом на 27.01.2025 року сплатив: у рамках виконавчого провадження № 65946155 борг у сумі 2 639,04 грн., 263,90 грн. виконавчого збору та 173,35 грн. витрат виконавчого провадження; у рамках виконавчого провадження № 63285015 борг у сумі 83 130,88 грн., 8 313,09 грн. виконавчого збору та 173,35 грн. витрат виконавчого провадження; у рамках виконавчого провадження № 63285856 борг у сумі 565,93 грн., 0,47 грн. виконавчого збору та 173,35 грн. витрат виконавчого провадження (а. с. 23). Заборгованість визначена у національній валюті – гривні.
Заявлена позивачем сума стягнення підтверджується розрахунком сум інфляційних втрат та 3 % річних (а. с. 24).
Докази погашення заборгованості в іншому розмірі, ніж відображений у Довідці виконавчої служби від 27.01.2025, та/або спростування розрахунку відповідач суду не надав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання, суд першої інстанції виходив з того, що стягнута рішеннями Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2016 року, Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року і Покровського (Жовтневого) районного суду міста Кривого Рогу від 14 червня 2022 року заборгованість до теперішнього часу не повернута, а невиконання боржником ОСОБА_2 грошових зобов`язань тягне за собою наслідком застосування ст. 625 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує виникнення зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується із обов`язком боржника щодо такої сплати. 
Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.
Тобто, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.
У відповідача існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішеннями Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2016 року, Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року і Покровського (Жовтневого) районного суду міста Кривого Рогу від 14 червня 2022 року.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач ОСОБА_1 ,, шляхом подання цього позову, пред`явив відповідачу вимогу в порядку частини другої статті 625 ЦК України про сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання, право на які він, як стягувач, має з моменту набрання чинності рішеннями Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2016 року, Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року і Покровського (Жовтневого) районного суду міста Кривого Рогу від 14 червня 2022 року до фактичного його виконання, шляхом сплати усіх необхідних грошових сум.
Колегія суддів в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішень суду, що набрали законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й сум з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішеннями Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2016 року, Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року і Покровського (Жовтневого) районного суду міста Кривого Рогу від 14 червня 2022 року було стягнуто не основний борг, а відсотки за неправомірне користування грошовими коштами, тобто, фактично, позивач ставить питання про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, які нараховані не на основне боргове зобов?язання, колегією суддів не приймаються, оскільки, як уже зазначено вище, стягнуті судовими рішенннми суми боргу за договором позики були трансформовані у грошове забов?язання, невиконання якого тягне за собою правові наслідки, визначені статтею 625 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що грошове зобов?язання ОСОБА_2 виконано станом на січень 2025 року колегією суддів відхиляються, оскільки нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено в межах строку прострочення виконання зобов?язань (а.с. 24-25).
При визначенні розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів, слід врахувати наступне.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.
Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.
Так, за період, зазначений позивачем в позові, з 01 лютого 2022 року по 27 січня 2025 року, інфляційні виплати складають 126 297,65 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , який власного контрозрахунку не надав та не спростував розрахунку, проведеного позивачем, з яким вірно погодився суд першої інстанції та який не спростовано у суді апеляційної інстанції.
На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.
Отже, 3% річних з простроченої суми основного боргу становлять 24 746,89 грн., й правильність розрахунків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не спростовано.
Посилання ж в апеляційній скарзі на п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, як на підставу звільнення відповідача від відповідальності, є помилковим з огляду на наступні обставини.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц).
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Разом із цим, як уже було зазначено вище, спірні правовідносини стосуються наслідків невиконання судових рішень, а не стягнення заборгованості, а також 3 % річних та інфляційних втрат за договорами позики. Ці питання уже вирішено судом, і саме невиконання відповідних судових рішень стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у справі, яка переглядається.
Оскільки предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових сум, підтверджених судовими рішеннями, тому до цих правовідносин застосовуються положення статті 625 ЦК України.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 15 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: