ПОСТАНОВА 
Іменем України

19 лютого 2026 року        м. Кропивницький

справа № 385/917/25
провадження № 22-ц/4809/311/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дуковського О.Л., Мурашка С.І.,
секретар судового засідання Діманова Н.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Сальківське житлово - комунальне підприємство,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Сальківського житлово - комунального підприємства на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2025 року у складі головуючого судді Гришака А.М.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позову та рішення суду першої інстанції.
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Сальківського житлово-комунального підприємства, в якому просив стягнути із відповідача на свою корить заборгованість із заробітної плати у розмірі 114 618, 22 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18 лютого 2025 року по день винесення рішення у справі, в розмірі 78 743, 72 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 16 травня 2023 між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено контракт з директором підприємства, що є в комунальній власності, строком дії з 16 травня 2023 року по 15 травня 2026 року. 
Згідно даного контракту Директор зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством комунального майна, а орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Директора.
Пунктом 1.2. Розділу 5 “Загальні Положення” встановлено, що на підставі контракту виникають трудові відносини між Директором підприємства та Органом управління майном його підприємства.
16 травня 2023 року в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , належній позивачу, зроблено запис: “Прийнятий на посаду директора “Сальківського житлово-комунального підприємства”, на підставі рішення сесії Заваллівської селищної ради №2133 від 28 квітня 2023 року, яким призначено ОСОБА_1 на посаду директора «Сальківського житлово- комунального підприємства» з 15 травня 2023 року на умовах контракту, з посадовим окладом у розмірі 15 000 грн.
Розпорядженням голови Заваллівської селищної ради №22-к від 03 лютого 2025 року позивача звільнено з посади директора «Сальківського житлово-комунального підприємства» за згодою сторін.
18 лютого 2025 року в трудовій книжці позивача зроблено запис: “Звільнений з займаної посади згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін.
Відповідно до довідки «Сальківського житлово-комунального підприємства» від 26 лютого 2025 року про заробітну плату, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 114 618 гривень 22 копійки.
Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач прострочив виплату заробітної плати позивачу з дня звільнення за 92 робочі дні, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 78 743,72 грн.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Сальківського житлово-комунального підприємства про стягнення заробітної плати задоволено частково.
Стягнуто з Сальківського житлово-комунального підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 114 618 грн 22 коп, зі стягненням при виплаті податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.
Стягнуто з Сальківського житлово-комунального підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 80000 грн, зі стягненням при виплаті податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.
Здійснено розподіл судових витрат.
Вирішуючи спір в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 114618 грн 22 коп, суд першої інстанції, з урахуванням норм чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, вважав, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими. При цьому зазначив, що ні наявність заборгованості з виплати заробітної плати, ні її розмір відповідач не оспорював.
Щодо стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 80 000 грн суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 звільнений на підприємстві з 18 лютого 2025 року та саме в цей день з ним підприємство зобов`язане було здійснити необхідні розрахунки, чого на час розгляду справи судом не було здійснено. Місцевий суд установив, що середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача складає 154 063,8 грн. Разом з тим, суд вважав за доцільне зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку, до 80 000 грн, що сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах і не призведе до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Додатковим рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2025 року стягнуто з Сальківського житлово-комунального підприємства на користь ОСОБА_1 8 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Сальківське житлово-комунальне підприємство, в інтересах якого діє адвокат Овчаренко Ірина Юріївна, подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції не сприяв всебічному, повному та об`єктивному дослідженню доказів, позбавив сторону відповідача надати докази в обґрунтування своїх заперечень, залишив поза увагою наявні в матеріалах справи копії документів, які містять суперечливу інформацію, але мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, вказано, що відповідач не отримував жодних повідомлень про звернення з позовом чи ухвалу про відкриття провадження у даній справі. Крім того, зазначено, що судом безпідставно здійснено розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки позивач таких клопотань не заявляв.
Представник відповідача звернула увагу суду на те, що фактично причиною звернення ОСОБА_1 із заявою про звільнення стали наступні обставини. Так, слідчим відділенням відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12025121120000015 від 04 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за фактом розтрати бюджетних коштів при нарахуванні та виплаті заробітної плати директору Сальківського житлово-комунального підприємства, вчинене в умовах воєнного стану. Зокрема, рішенням 32 сесії восьмого скликання  Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області від 28 квітня 2023 року №2133 призначено ОСОБА_1 на посаду директора Сальківського житлово-комунального підприємства з 15 травня 2023 року на умовах контракту, з посадовим окладом 15 000 грн. Доручено селищному голові Заваллівської селищної ради Прав Л.В. укласти із ОСОБА_1 контракт терміном на один рік відповідно до чинного законодавства. 
16 травня 2023 року контракт з директором підприємства, що є в комунальній власності, укладено між Заваллівською селищною радою, на яку покладено функції управління майном, що перебуває в комунальній власності селища Салькове, орган управління майном, в собі селищного голови Прач Л.В., що діє відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з рішенням 32 сесії восьмого скликання Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області від 28 квітня 2023 року № 2133, з однієї сторони, та громадянином ОСОБА_1 , з другої сторони, уклали контракт про наступне: ОСОБА_1 призначається на посаду директора Сальківського житлово-комунального підприємства з 16 травня 2023 року до 15 травня 2026 року. Згідно розділу III зазначеного контракту - за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, директору нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством внаслідок його господарської діяльності виходячи з встановленого йому посадового окладу у розмірі трьох мінімальних зарплат і фактично відпрацьованого часу; встановленого йому розміру премії, але не вище середнього відсотку по підприємству відповідно до діючого на підприємстві положення. Всупереч рішенню сесії №2133, починаючи з січня 2024 року позивач ОСОБА_1 , скориставшись п. 2.7.5. контракту, за яким він користувався правом розпорядження коштами підприємства, збільшив свій посадовий оклад, в результаті чого йому було нараховано і виплачено значно більшу заробітну плату, ніж визначено сесією. Загальна сума незаконно нарахованої та виплаченої заробітної плати складає 109 865,39 грн. Саме такі дії позивача призвели до розтрати бюджетних коштів при нарахуванні та виплаті заробітної плати.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Участь учасників справи в суді апеляційної інстанції.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання, призначене у даній справі на 19 лютого 2026 року до Кропивницького апеляційного суду не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи. 19 лютого 2026 року через систему Електронний Суд від представника позивача адвоката Волощука В.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Овчаренко І.Ю., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
16 травня 2023 року між Заваллівською селищною радою та ОСОБА_1 було укладено Контракт з директором підприємства, що є у комунальній власності. Згідно такого контракту, ОСОБА_1 призначений на посаду директора Сальківського житлово-комунального підприємства строком з 16 травня 2023 року до 15 травня 2026 року. 
За виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, Директору нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством внаслідок його господарської діяльності виходячи з: встановленого йому посадового окладу у розмірі трьох мінімальних зарплат і фактично відпрацьованого часу; встановленої йому розмірі премії, але не вище середнього відсотку по підприємству відповідно до діючого на підприємстві положення (п. 3.1 Контракту) (а.с.10-11).
Розпорядженням голови Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області від 03 лютого 2025 року №22-к «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 – директора «Сальківського житлово-комунального підприємства», з 18 лютого 2025 року, за угодою сторін (а.с.12).
Згідно довідки про заробітну плату від 26 лютого 2025 року №21, виданої Сальківським житлово-комунальним підприємством, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 98855,12 грн, аліменти 15763,10 грн (а.с. 13).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.
Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові.
Згідно зі статтями 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум (див. постанову Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 757/23764/20).
Звертаючись до суду, позивач зазначав про те, що станом день його звільнення із посади директора «Сальківського житлово-комунального підприємства», існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 114, 618, 22 грн, яка не була виплачена йому відповідачем.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що розпорядженням голови Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області від 03 лютого 2025 року №22-к «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 – директора «Сальківського житлово-комунального підприємства», з 18 лютого 2025 року, за угодою сторін (а.с.12).
Згідно довідки про заробітну плату від 26 лютого 2025 року №21, виданої Сальківським житлово-комунальним підприємством, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 114 618, 22 грн, з яких: загальна сума заборгованості - 98855,12 грн, аліменти - 15763,10 грн (а.с. 13).
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач не виконав свого обов`язку перед позивачем щодо виплати заробітної плати, у результаті чого, загальний розмір нарахованої але не виплаченої позивачеві заробітної плати становить 114 618, 22 грн. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що ні матеріали справи, ні доводи апеляційної скарги не містять доказів на підтвердження відсутності заборгованості із заробітної плати перед позивачем.
Таким чином, відповідач не надав суду доказів належно виконаних ним обов`язків щодо сплати заробітної плати позивачу за спірний період, що є його процесуальним обов`язком. 
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що за певних умов суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України (див., наприклад, пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
Верховним Судом вироблено підхід, при якому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі № 754/9761/21та від 04 квітня 2024 року у справі № 201/8088/21.
Середній заробіток розраховується відповідно до правил, які передбачені у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
У абзаці 3 пункту 2 Розділу ІІ Порядку № 100 вказано, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Встановивши, що відповідач при звільненні позивача не виплатив йому заборгованість із заробітної плати у сумі 114 618, 22 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати позивачу його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Врахувавши, що відповідач, як роботодавець, не надав до суду доказів належно виконаних ним обов`язків щодо сплати заробітної плати позивачу за спірний період, взявши до уваги права та обов`язки сторін справи як найманого працівника та роботодавця, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню.
Апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо незгоди із визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості по заробітній платі та середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Щодо доводів відповідача про неналежне повідомлення щодо звернення з позовом, постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та не надсилання судом такої ухвали стороні відповідача, колегія суддів зазначає таке.
26 червня 2025 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області відкрито провадження у даній цивільній справі; розгляд справи визначено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи о 9:30 год. 26 серпня 2025 року.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачем, 03 липня 2025 року, за належною адресою отримано копію вказаної ухвали суду першої інстанції, про що відповідальним працівником Сальківського ЖКП проставлено підпис про одержання (а.с.22).
Судове засідання, призначене на 26 серпня 2025 року було знято з розгляду, наступне судове засідання у справі призначено на 17 вересня 2025 року.
Відповідно до довідки про доставку електронного документу відповідача належним чином повідомлено про наступну дату слухання (а.с.24).
З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, які полягали у неповідомленні сторони відповідача про розгляд даної справи, оскільки місцевий суд у відповідності до положень ЦПК направляв на адресу відповідача ухвалу про відкриття провадження та судові повістки про виклик до суду в даній справі.
Відповідач, будучи обізнаним належним чином про розгляд справи в суді першої інстанції не подав до суду своїх заперечень щодо позовних вимог.
Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного провадження, колегія суддів зазначає, що пунктом 2 частини 1 статті 274 ЦПК України визначено, що справи, які виникають з трудових відносин розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим, доводи сторони відповідача є помилковими.
Крім того, в апеляційній скарзі представник відповідача зазначала про те, що слідчим відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України за фактом розтрати бюджетних коштів при нарахуванні та виплаті заробітної плати директору Сальківського житлово-комунального підприємства, вчинене в умовах воєнного стану.
Колегія суддів зауважує, що вимогами частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Разом з цим, стороною відповідача лише зазначено про те, що у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування, однак не надано доказів що такі матеріали передані до суду та перебувають на розгляді в суді, зокрема відсутні вирок суду чи ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі спростовуються установленими судом обставинами у справі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Сальківського житлово - комунального підприємства залишити без задоволення.
Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 02.03.2026.

Головуючий С.М. Єгорова

Судді О.Л. Дуковський

С.І. Мурашко