ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 712/16433/25		
Провадження № 22-ц/821/830/26		
Категорія: скарга на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ,
представник позивача: адвокат Стратілатов Костянтин Геннадійович,
відповідач: ОСОБА_2 ,
представник відповідача: адвокат Козьменко Анна Григорівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2026 року (постановлену під головуванням судді Токової С.Є. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якій позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 43 366,66 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.
12.01.2026 представник ОСОБА_1 – адвокат Стратілатов К.Г. подав до суду заяву про забезпечення вказаного позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії щодо розпорядження нерухомим майном: житловою кімнатою за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити усім суб`єктам владних повноважень, державним реєстраторам, нотаріусам, іншим органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна : житлової кімнати за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування поданої заяви зазначає, що позивач звернулась до суду з даним позовом про стягнення збитків, заподіяних їй внаслідок пожежі, що сталася у квартирі, належній відповідачу.
Вказує, що існує ряд обставин, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову можуть істотно ускладнити чи, навіть, унеможливити виконання рішення суду.
Відповідач має намір відчужити квартиру, що належить їй на праві власності, про що свідчить публікація нею оголошення на сайті продаж. 
У разі відчуження цієї кімнати, розмір майна відповідачки, на яке можна звернути стягнення, істотно зменшиться, що може поставити під загрозу реальне виконання можливого рішення суду про стягнення з неї коштів. 
Тобто, позивач буде позбавлена ефективного захисту порушеного права.
Вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є необхідним.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2026 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Стратілатова К.Г. про забезпечення позову у даній справі - задоволено.
Заборонено ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії щодо розпорядження нерухомим майном: житловою кімнатою за адресою АДРЕСА_1 .
Заборонено усім суб`єктам владних повноважень , державним реєстраторам , нотаріусам, іншим органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна : житлової кімнати за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвала суду, зокрема, мотивована тим, що обраний позивачем вид забезпечення позову є доцільним та співмірним з заявленими вимогами позовної заяви, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника та утруднити виконання рішення суду в майбутньому. 
Забезпечення позову у спосіб, про який просить представник позивача, є пропорційним та відповідає меті застосування заходів забезпечення, свідчить про дотримання справедливого балансу інтересів сторін спору.

В апеляційній скарзі, поданій 26 лютого 2025 року, ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу необгрунтованою, прийнятою з істотним порушенням норм процесуального права, просить ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що порушене право відповідачки на професійну правничу допомогу та не дотриманий принцип змагальності сторін.
23.01.2026 її представником було завчасно подано через систему «Електронний суд» клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку з проживанням за межами України, проте, суд провів судове засіданні без участі адвоката, пославшись на несвоєчасність подання клопотання, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції не встановив передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.
З посиланням на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі №369/4021/21, згідно яких, при вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен встановити: наявність спору між сторонами, ризик утруднення чи неможливість виконання рішення суду або перешкоджання ефективному захисту прав позивача, співмірність обраного заходу забезпечення позовним вимогам, а також перевірити, чи не є звернення із заявою про забезпечення позову зловживанням процесуальними правами, зазначає, що в ухвалі відсутні будь-які встановлені судом фактичні обставини, які б свідчили про існування реального ризику утруднення або неможливості виконання можливого рішення суду та відсутній аналіз її майнового стану.
Суд ототожнив сам факт наявності спору з наявністю ризику невиконання рішення, що суперечить суті інституту забезпечення позову та перетворює з виняткового процесуального засобу на автоматичну санкцію.
Ухвала суду є невмотивованою, містить лише формальне цитування норм закону та загальне посилання на можливість ускладнення виконання рішення без конкретизації.
Крім того, застосований судом захід забезпечення позову є непропорційним позовним вимогам.
Також судом першої інстанції не з`ясовано наявність у відповідача інших джерел доходу та активів, не досліджено фінансовий стан та не з`ясовано існування альтернативних способів гарантування виконання можливого рішення суду в межах суми позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 11 березня 2026 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Стратілатов К.Г., вказує, що доводи апелянта суперечать нормам процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга не може бути задоволена, просив апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2026 року залишити без змін.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір
не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного
або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод
та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії, заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладення арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 ).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року
у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року
у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає
в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
У постанові Верховного Суду від 06 березня 2023 року у справі № 916/2239/22 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом
в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку
між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23.
Згідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22, з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду в конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з негативними наслідками внаслідок невжиття цих заходів.
Предметом даного спору є відшкодування майнової та моральної шкоди з ціною позову 53 366,00 грн.
У заяві про забезпечення позову, на обгрунтування підстав, стороною позивача вказано, що відповідач має намір відчужити належне їй майно, що в подальшому унеможливить виконання можливого рішення суду у справі про відшкодування шкоди.
Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачу та усім суб`єктам владних повноважень, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь які дії щодо розпорядження та реєстрації нерухомого майна, саме житлової кімнати за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи із того, що такий спосіб забезпечення позову є пропорційним та відповідає меті застосування заходів забезпечення заходів.
Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для встановлення заборони відчуження на належну ОСОБА_3 житлову кімнату за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки такий захід забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, адже, в даному випадку позивач, заявляючи вимоги про відшкодування шкоди, просила стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 43 366,66 грн, а моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, що разом становить 53 366,66 грн, водночас, вартість житлової кімнати за адресою: АДРЕСА_1 становить близько 240 000,00 грн, що в рази перевищує розмір майнової та моральної шкоди.
Разом із тим, заявником не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
Також матеріали справи не містять доказів неплатоспроможності відповідача або інших обставин, які об`єктивно могли б унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що незастосування вказаних у заяві позивача заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову у задоволення заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу  Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2026 року  - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Стратілатова Костянтина Геннадійовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законом.

Головуюча   О.В. Карпенко 

Судді   Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

/повний текст постанови суду виготовлено 25 березня 2026 року/