Справа № 167/581/25 	Головуючий у 1 інстанції: Гармай І. Т. 	
Провадження № 22-ц/802/167/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
з участю секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
заявника – ОСОБА_1 ,
представника заявника – ОСОБА_2 ,
представника заінтересованої особи – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту постійного проживання на території України за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 04 листопада 2025 року
В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що 04 грудня 2024 року з метою отримання паспорта громадянина України вона звернулася до Управління Державної міграційної служби (далі - УДМС) України у Волинській області, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують її проживання на території України, а саме в с. Веселе Луцького р-ну Волинської обл.
Заявник зазначала, що згідно із свідоцтвом про народження її місцем народження є с. Біле Перемишлянського р-ну Львівської обл. Після розпаду СРСР вона звернулася до паспортного столу та замовила виготовлення паспорту. Проте, не отримала його і з 1991 року проживала на території України без паспорта громадянина України. Встановлення такого факту їй необхідно для подальшої видачі паспорта громадянина України. 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 уточнивши вимоги, просила суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 04 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 . 
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви у цій справі. Суд не звернув уваги на те, що у 1986 році ОСОБА_1 виїхала в архангельську область за місцем служби чоловіка та отримала там паспорт. В росії проживала до 1990 року, а з 1990 року постійно проживала в Україні. Повернулася в Україну разом з чоловіком у зв`язку з його переведенням по службі. З метою отримання паспорта громадянина України вона зверталася до компетентних органів у 1992 році і в 2005 році, однак паспорт не отримувала. Крім того, відповідно до свідоцтва про народження місцем народження ОСОБА_1 є с. Біле Перемишлянського р-ну Львівської обл. Заявник зверталася щодо отримання паспорта громадянина України, який їй було виготовлено, однак вона його не отримала, що підтверджується записом на звороті свідоцтва про одруження – НОМЕР_1 , Рожище РВ, 15.07.05.
У відзиві на апеляційну скаргу представник заінтересованої особи УДМС України у Волинській області Войцешук І. Є., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки вона не надала належних доказів для встановлення факту проживання станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. 17 травня 1992 року ОСОБА_1 прибула до України з с-ща дальний плесецького району архангельської обл. росія. Згідно з відомостями наданими відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Волинській області ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована з 19 травня 1992 року за документом, що посвідчує особу VІ-ИГ679236 плесецького РОВД. Разом з цим, згідно з наданими відомостями Управління «Центр надання адміністративних послуг» та соціального захисту населення Рожищенської міської ради від 23 червня 2025 року місце проживання ОСОБА_1 в м. Рожище не зареєстровано. За інформацією начальника відділу з питань громадянства УДМС України у Волинській області Андрієвська З. В. з питань набуття громадянства України та документування паспортом громадянина України не зверталася. 
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення заявника, її представника, а також представника заінтересованої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Біле Перемишлянського р-ну Львівської обл., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 квітня 1965 року Білецькою сільською радою Перемишлянського району Львівської області.
09 серпня 1986 року сільською радою с. Біле Перемишлянського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 17 березня 1988 року. У свідоцтві міститься відбиток печатки на якому зазначено «плесецкий РОВД архангельской обл. видан паспорт серії НОМЕР_4 7/ІV 88г.».
За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області від 16 червня 2025 року ОСОБА_1 з 19 травня 1992 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за документом, що посвідчує особу VІ-ИГ679236 плесецького РОВД.
Згідно з даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Волинській області ОСОБА_1 значиться зареєстрованою з 19 травня 1992 року в АДРЕСА_1 по паспорту громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_4 , виданого плесецьким РОВД. Будь-яка інша інформація відсутня. З питань набуття громадянства України чи документування паспортом громадянина України ОСОБА_1 не зверталася.
За обліками Головного УДМС у Львівській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання не значиться, паспортом громадянина України не документувалась. Згідно архівних обліків наявна заява про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР взірця 1974 року серії НОМЕР_5 , виданий 04 серпня 1982 року Перемишлянським РВ УМВС у Львівській області на ім`я ОСОБА_5 .
Із заяви про видачу паспорта судом встановлено, що ОСОБА_1 у зв`язку із зміною прізвища з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_7 » паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_5 , виданий 04 серпня 1982 року Перемишлянським РВ УМВС у Львівській області, був знищений плесецьким РОВД архангельської області.
З наданих відомостей Управління «Центр надання адміністративних послуг» та соціального захисту населення Рожищенської міської ради від 23 червня 2025 року № 407/04-06/2-25 слідує, що відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 відсутні.
Листом Луцького відділу № 2 УДМС України у Волинській області від 13 грудня 2024 року ОСОБА_1 на її заяву, яка надійшла 04 грудня 2024 року роз`яснено перелік документів, які необхідно подати в УДМС для документування паспортом громадянина України.
Судом першої інстанції в якості свідка були допитана ОСОБА_10 , яка у своїх показаннях зазначила, що у 1992 - 1993 роках, точно не пам`ятає, ОСОБА_1 разом з чоловіком приїхали проживати у с. Веселе із архангельської області (так казала заявник). Спочатку проживали на квартирі, на даний час проживають у власному будинку. Відразу по приїзду чоловік заявника працював у військовій частині, яка знаходилася в с. Уляники, заявник ніде не працювала, виховувала двох синів. Відтоді як приїхали і по даний час проживають в с. Веселе, нікуди не виїжджали. Зазначила, що на даний час проживає недалеко від будинку заявника, особисто почала спілкуватися з ОСОБА_1 з 1996 року. Зі слів заявника їй було відомо, що остання загубила паспорт, однак де загубила та при яких обставинах не знає. Також зі слів заявника їй відомо, що остання була зареєстрована в м. Рожище.
Допитана судом як свідок ОСОБА_11 у своїх показаннях вказувала, що заявника знає з того часу як вона з чоловіком та дітьми приїхали в с. Веселе. На даний час проживає недалеко від заявника, по сусідству. Зазначила, що в період 90-х років вона проживала в м. Луцьку, однак 1-2 рази на тиждень приїжджала в с. Веселе до своєї мами, з 2018 року в с. Веселе проживає постійно. Зазначила, що заявниця в с. Веселе приїхала в 1992 - 1993 роках, точно не пам`ятає. Зі слів заявника їй відомо, що вона до переїзду в с. Веселе проживала чи в м. Рожище чи в с. Дубище, точно не пам`ятає.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2, – з 13 листопада 1991 року (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року №1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.
Отже, на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.
Відповідно до пп. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001 (далі – Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (пп. «в» п. 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).
Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.
Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі, яка переглядається, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявник не надала належних та достовірних доказів, що підтверджують факт постійного проживання її на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту її постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що заявник зверталася до паспортного столу із заявою про отримання паспорта громадянина України, є безпідставними, оскільки з наявної в матеріалах справи інформації УДМС України у Волинській області вбачається, що ОСОБА_1 з питань набуття громадянства України чи документування паспортом громадянина України не зверталася. Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про виготовлення у 2005 році ОСОБА_1 паспорта громадянина України та підтвердження даного факту відміткою на звороті свідоцтва про одруження, оскільки такі доводи спростовуються інформацією УДМС України у Волинській області та відсутністю засвідчувального напису відповідальної особи компетентного органу цього словесно-цифрового зазначення.
Отже, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду та зводяться до переоцінки доказів у справі.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 04 листопада 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: